Постанова
Іменем України
11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 159/1215/18
провадження № 61-11857св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хорунжа Наталія Степанівна, Територіальний сервісний центр № 0742 регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Волинській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року у складі судді Бовчалюк З. А.,  
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У березні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І. М. (далі - приватний нотаріус), Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції               у Волинській області (далі - ВДВС) Хорунжа Н. С.,  Територіальний сервісний центр           № 0742 регіонального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ у Волинській області (далі - сервісний центр № 0742), про визнання виконавчого напису нотаріуса від 15 вересня 2017 року № 9068  таким, що не підлягає виконанню, скасування постанови від 16 січня 2018 року про арешт майна боржника, постанови від 17 січня 2018 року про приєднання ВП № 55542565 до зведеного виконавчого провадження, прийнятих на підставі виконавчого напису нотаріуса від 15 вересня 2017 року № 9068 та зупинення виконання за виконавчим документом.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадженні у справі. Роз`яснено позивачу, що його вимоги підсудні Волинському окружному адміністративному суду відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року у цій справі. Відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із касаційною скаргою на ухвалу Волинського апеляційного суд від 22 квітня 2019 року просив її скасувати, справу передати для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано справу.
У жовтні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.
У лютому 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залишення без розгляду позову та касаційної скарги відповідно до пункту 3 частини першої статті 255, пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України,  скасування судового рішення суду першої інстанції від 16 березня 2018 року на підставі частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України і закриття провадження у справі.
У липні 2020 року ОСОБА_1 надіслав заяву (клопотання) з аналогічними вимогами про залишення касаційної скарги без розгляду та закриття провадження у справі.
Ухвалою Верховного Суду від 20 жовтня 2020 року справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга обгрунтована тим, що вперше позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, яка залишена судом апеляційної інстанції без руху з підстав несплати судового збору, без вказівки на пропуск строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга повернена позивачу в зв`язку із невиконанням вимог ухвали. 
28 лютого 2019 року позивач повторно подав апеляційну скаргу через тридцять днів з дня отримання ухвали суду від 17 грудня 2018 року.
При повторному поданні апеляційної скарги позивач просив поновити пропущений строк. Як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне провадження, позивач посилався на те, що першу апеляційну скаргу він подав в межах строку на апеляційне оскарження, ухвалами апеляційного суду від 06 червня 2018 року, 13 серпня 2018 року та 30 жовтня 2018 року не встановлено пропуску строку на апеляційне оскарження.
Недоліком апеляційної скарги було неподання документа про сплату судового збору, а не пропуск строку на апеляційне оскарження.
Повторно апеляційну скаргу подано з дотриманням строку, визначеного частиною другою статті 358 ЦПК України.
Суд апеляційної інстанції, встановивши, що апеляційна скарга подана з пропуском строку на апеляційне оскарження, не звернув уваги, що в ухвалі суду про усунення недоліків апеляційної скарги суд не порушував питання пропуску строку, а лише щодо несплати судового збору.
Аргументи інших осіб 
У відзиві на касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що ухвала Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відповідає вимогам процесуального закону, оскільки підставою для відмови у відкритті провадження є пропуск строків для апеляційного оскарження та відсутність поважних причин його пропуску. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга подана у червні 2019 року, тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення без задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області  від 16 березня 2018 року відмовлено у відкритті провадження у справі. Роз`яснено позивачу, що його вимоги підсудні Волинському окружному адміністративному суду в порядку, визначеному КАС України. 
Ухвалу суду першої інстанції позивач отримав 19 квітня 2018 року (а. с. 9).
Строк на оскарження судового рішення закінчився 04 травня 2018 року. 
04 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції. 
Ухвалами Апеляційного суду  Волинської області від 06 червня 2018 року, 13 серпня 2018 року та 30 жовтня 2018 року апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без руху з підстав несплати судового збору (а. с. 33, 47-48, 57).
Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу суду першої інстанції від 16 березня 2018 року визнано неподаною та повернено скаржнику з підстав невиконання вимог ухвали апеляційного суду від 30 жовтня 2018 року (а. с. 61-62), копію якої ОСОБА_1 отримав 28 січня 2019 року. 
Повторно ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою 28 лютого 2019 року та просив поновити строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 20 березня 2019 року залишено апеляційну скаргу без руху, запропоновано скаржнику сплатити судовий збір, та зазначити причини пропуску строку на подання апеляційної скарги. Суд зазначив, що наведені  ОСОБА_1  підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження не можуть бути визнані поважними, оскільки попереднє подання неналежно оформленої апеляційної скарги та її повернення апеляційним судом не є поважною підставою для поновлення процесуального строку. 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 березня 2018 року,  відмовлено у відкритті апеляційного провадження. 
Ухвала мотивована тим, що 28 лютого 2019 року ОСОБА_1 подав повторно апеляційну скаргу, через тридцять днів з дня отримання копії ухвали апеляційного суду від 17 грудня 2018 року, хоча відповідно до статті 354 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з моменту її проголошення. Подання первісної апеляційної скарги у строки, визначені законом, не означає, що після її повернення повторне звернення до суду можливе у будь-який довільний строк, без дотримання строків, встановлених процесуальним законом, оскільки в такому разі порушуватиметься принцип юридичної визначеності.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України).
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з того, що забезпечення апеляційного оскарження судового рішення має бути здійснено судом з урахуванням принципу верховенства права і ґрунтуватися на справедливих судових процедурах згідно із цивільним процесуальним законом.
На час оскарження судового рішення суду першої інстанції процедура прийняття апеляційної скарги була врегульована статтями 357, 358 ЦПК України (тут і далі в редакції станом на 29 лютого 2019 року). 
Відповідно до частин другої, третьої статті 357 ЦПК Українидо апеляційної скарги, яка  оформлена з порушення вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною першою статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. 
Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
Згідно із частинами першою-третьою, сьомою статті 185 ЦПК Українисуддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.  В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (пункт 2 частини другої статті 354 ЦПК України).
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу (частина четверта статті 357 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, а також підтверджені належними доказами.
Як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження та його поновлення ОСОБА_1 посилався на те, що первинну апеляційну скаргу він подав в межах строку на апеляційне оскарження, оскільки ухвалами апеляційного суду від 06 червня 2018 року, 13 серпня 2019 року та 30 жовтня 2018 року не встановлено пропуску строку на апеляційне оскарження.
Суд апеляційної інстанції обгрунтовано виходив з того, що після повернення судом первинної апеляційної скарги повторне звернення з апеляційною скаргою має бути здійснено у визначений законом строк.
Верховний Суд зазначає, що для поновлення строку на апеляційне оскарження після  повторного подання апеляційної скарги з порушенням визначеного законом строку особа має надати належні та допустимі докази на підтвердження поважних причин пропуску строку. 
Відмовивши у поновленні строку на апеляційне оскарження судового рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що узаяві, поданій на виконання ухвали про усунення недоліків апеляційної скарги, не наведено нових поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження, які підтверджують наявність непереборних обставин, що перешкоджали заявнику подати апеляційну скаргу у визначений процесуальним законом строк.
Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута. 
Виходячи із зазначених критеріїв, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) визнає легітимними обмеженнями встановленні державами - членів Ради Європи вимоги щодо строків оскарження судових рішень (рішення у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).
У касаційній скарзі заявник посилається на практику Верховного Суду України, правові висновки Конституційного Суду України та прецедентну практику ЄСПЛ, вказуючи зокрема, що оцінюючи обставини, що перешкоджали здійсненню процесуального права на оскарження, суд повинен виходити з оцінки та аналізу всіх наведених у клопотання доводів, а також того, що чи мав заявник можливість своєчасно реалізувати своє право на оскарження, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним, право на суд включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати вирішення спору.
У касаційній скарзі заявник також зазначив, що «строк на апеляційне оскарження пропущено внаслідок неодноразового звертання до суду за захистом своїх порушених прав заявленням на усунення недоліків при поданні скарги», а також посилався на те, що при першому та другому зверненні до суду з апеляційною скаргою був відсутній документ від 09 квітня 2019 року про сплату судового збору з причин, що не залежали від позивача. Крім того, відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України дотримано строк до спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції. З огляду на такі  обставини ОСОБА_1 вважав, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.
Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).
Доводи касаційної скарги спростовуються матеріалами справи та встановленими судом апеляційної інстанції фактичними обставинами, не спростовують висновки суду, що ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу з порушенням визначеного процесуальним законом строку, а наведені причини для  його поновлення не є непереборними, які перешкоджали подати її у визначений законом п`ятнадцятиденний строк. Тому судове рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм процесуального права.
Посилання на частину другу статті 358 ЦПК України, згідно з якою незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, визначених цією частиною, є необгрунтованими, оскільки  строки подання апеляційної скарги на ухвалу суду визначені статтею 358 ЦПК України - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. 
Оцінивши доводи касаційної скарги щодо законності і обгрунтованості ухвали суду апеляційної інстанції, Верховний Суд проаналізував усі обставини у цій справі звернення ОСОБА_1 до суду з апеляційною скаргою, а також його заяву (клопотання) про залишення касаційної скарги без розгляду і закриття провадження у справі, та дійшов висновку про залишення її без задоволення.
У лютому 2020 року від ОСОБА_1 надійшло клопотання про залишення  касаційної скарги без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 255, пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України,  скасування судового рішення суду першої інстанції від 16 березня 2018 року на підставі частини третьої статті 400, частини другої статті 414 ЦПК України і закриття провадження у справі.
Верховний Суд  надіслав лист, в якому просив ОСОБА_1 уточнити його вимоги, а саме, чи відмовляється він від касаційної скарги.
У липні 2020 року ОСОБА_1 надіслав заяву (клопотання) з аналогічними вимогами, викладеними і в заяві від 20 лютого 2020 року.
Згідно зі статтею  408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.
Відповідно до часин першої - третьої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо: набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо: позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги (частини перша, друга статті 400 ЦПК України).
Підстави закриття касаційного  провадження визначені статтею 396 ЦПК України.
Заява клопотання ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з  огляду на таке.
Верховний Суд зазначає, що заява від 24 липня 2020 року містить прохання про залишення  касаційної скарги без розгляду з посиланням на норми ЦПК України, які регулюють різні підстави закінчення розгляду справи без постановлення судового рішення у справі.
До заяви від 20 лютого 2000 року ОСОБА_1 надав постанову Волинського апеляційного суду від 21 січня 2020 року у справі № 159/3334/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., старший державний виконавець Ковельського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області Хорунжа Н. С., про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 
У цій справі суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу третьої особи,  яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М. залишив без задоволення. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 22 жовтня 2019 року, яким позов задоволено, залишив без змін.
Підстави для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України відсутні, оскільки  у справах №159/1215/18 і № 159/ 3334/19  різні сторони. Крім того, у справі № 159/1215/18 рішення по суті спору не ухвалювалося, оскільки суд першої інстанції  відмовив у відкритті провадження у справі.
З урахуванням аналізу підстав для закриття провадження у справі відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, відсутні підстави викладати мотиви застосування пункту 5 частини першої статті  257 ЦПК України.
Оскільки ОСОБА_1 не відмовився від касаційної скарги, то відсутні підстави для закриття касаційного провадження.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що право на доступ до суду  скаржника не порушено, а з боку апеляційного суду відсутній формалізм щодо вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Верховний Суд встановив, що підстави для скасування судового рішення відсутні, доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права є необґрунтованими з огляду на викладені вище висновки та мотиви.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про залишення касаційної скарги  без розгляду та закриття провадження у справі  відмовити.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Волинського апеляційного суду від 22 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.       
 
Головуючий                                                                                               О. В. Ступак  
Судді:                                                                                                           І. Ю. Гулейков
А. С. Олійник 
                                                                                                                      Г. І. Усик
                                                                                                                      В. В. Яремко