Справа № 344/8387/20 
Провадження № 22-ц/4808/1226/20 
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М. 
Суддя-доповідач Фединяк 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 листопада 2020 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                Бойчука І.В., Девляшевського В.А.                
секретаря                Маслей А.М.
з участю                  ОСОБА_1 її представника ОСОБА_2 
позивача                 ОСОБА_3 його представника ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2020 року, ухвалену в складі судді Бабій О. М., у м. Івано-Франківську,

ВСТАНОВИВ:
У липні 2020 року  ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства.
Позовна заява мотивована тим, що з січня по травень 2012 року сторони перебували в цивільному шлюбі та вели спільне господарство по АДРЕСА_1 . Від спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка - ОСОБА_5 . Оскільки сторони не перебували в шлюбі, в свідоцтві про народження доньки записано батько - ОСОБА_6 . Шлюб між сторонами зареєстровано 13 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського управління юстиції актовий запис № 318. Вказує, що він є батьком дитини. Просить визнати його - ОСОБА_3 батьком ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Разом з позовною заявою ОСОБА_3 подав клопотання про проведення судової молекулярної-генетичної щодо його батьківства відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Івано-Франківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання батьківства призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:
- чи є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 (адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_2 ), батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис № 2463 від 20 листопада 2012 року про народження дитини), матір`ю якої є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (адреса реєстрації проживання: АДРЕСА_3 ) ?
Проведення судово-генетичної експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України.
Зобов`язано Манівчука Івана Васильовича та ОСОБА_1 разом із ОСОБА_5 прибути на виклик експерта у визначений день і час до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичний центру МВС України, для відбору біологічних зразків, необхідних для проведення експертизи.
Витрати по проведенні експертизи покладено на позивача ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з ухвалою суду,  ОСОБА_1  подала апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали з постановленням нової про відмову у проведенні експертизи, вказуючи на те, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, допустив порушення норм процесуального права й постановив незаконну ухвалу. Вказує, що з ОСОБА_3 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 2015 року, який розірваний в судовому порядку 11.06.2020, а дочка ОСОБА_5 народилась 2012 році. Вважає, що позивач пропустив позовну давність щодо вистановлення батьківства, передбачену ч.2 ст.129 СК України. Встановлення батьківства щодо непонолітньої доньки позивачу необхідне для впливу на неї.
27 жовтня та 30 жовтня 2020 року ОСОБА_3 подав відзиви на апеляційну скаргу, в яких доводи апеляційної скарги заперечує. Вказує, що для встановлення батьківство необхідні спеціальні знання в галузі генетичних досліджень, тому суд обґрунтовано призначив в справі судової молекулярної-генетичної експертизу. 
У судовому засідання ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просить її задвольнити. 
ОСОБА_3 заперечив доводи апеляційної скарги та вважає їх безпідставними.
Заслухавши доповідь судді, пояснення  осіб,  які беруть  участь  у  розгляді  справи, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.
Постановляючи ухвалу про призначення у справі судової молекулярної-генетичної екпертизи,  суд першої інстанції виходив з того, що  для правильного вирішення позову про визнання батьківства необхідні спеціальні знання в галузі генетики. Оскільки сторонами не надані відповідні висновки судово-генетичної експертизи на предмет встановлення біологічного батьківства (спорідненості) щодо  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то необхідно призначити судову молекулярно -генетичну екпертизу про призначення подано клопотання позивачем.
Висновок суду відповідає вимогам закону і матеріалам справи.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
За правилами частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 81 ЦПК України).
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77ЦПК України).
Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У пункті 17 постанови Пленум Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» роз`яснено, що для з`ясування обставин, які мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Отже, судова експертиза призначається у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12, 13, 81 ЦПК України).
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.
Європейський суд з прав людини зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (№ 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Судом встановлено, що предметом доказування у даній справі є наявність кровного споріднення між позивачем ОСОБА_3 та дитиною - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що може доводитись будь-якими допустимими доказами, але суттєвими будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз, й обов`язок доказування відповідних обставин покладається на обидві сторони.
Пунктами 2.5.1, 2.5.4 та 2.5.5 Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень) у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року за № 6, встановлено, що експертизи спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей проводяться з метою встановлення можливості чи неможливості походження дитини від передбачених осіб на підставі законів наслідування властивостей людського організму методом геномної дактилоскопії, або шляхом дослідження групового поліморфізму антигенів, білків, ферментів тощо.
Експертиза спірного батьківства, спірного материнства і підміни дітей проводиться в такій послідовності: а) ознайомлення з наданими документами; б) збір анамнезу (перенесені захворювання, трансфузії крові тощо); в) відбір крові і слини; г) аналіз крові, а при необхідності і слини; д) складання підсумку.
Забір крові і слини в осіб, які проходять у справі, здійснюється тільки при одночасному їх прибутті до відділення.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Дульський проти України» від 01 червня 2006 року, яке відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судом як джерело права, зазначено, що експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури. Більше того, суд вирішує питання щодо отримання додаткових доказів та встановлює строки для їх отримання.
Задовольняючи клопотання ОСОБА_3 про проведення судової молекулярної-генетичної екпертизи, судом першої інстанції вірно враховано, що необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає їх правильними, а ухвалу суду першої інстанції визнає такою, що постановлена з додержанням вимог закону, є правильною та законною.
Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст.374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний  суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29 вересня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає чинності з моменту прийняття і в  касаційному  порядку  оскарженню не підлягає.
Повний текст складено 18 листопада 2020 року.

Судді:                                                        В.Д.Фединяк
                                                               І.В.Бойчук
                                                               В.А.Девляшевський