ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/10052/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                               Шурка О.І.,
суддів                                        Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,
при секретарі                               Коцюбі Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (відповідач-1), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Паламарчук Віталія Віталійовича (відповідач-2), в якому просив:
- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних, осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича на користь ОСОБА_1 заподіяні збитки на загальну суму 128 890,71 грн. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 квітня 2020 року закрито провадження у справі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , останній просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, та судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що вимоги про стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суми інфляційних збитків за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 15 липня 2016 року по 22 листопада 2018 включно, в розмірі 128 890,71 грн., з яких: пеня становить 48  525,06 грн.; 3 % річних 10  279,55 грн.; інфляційні збитки 70  086,10 грн., тобто за період після віднесення банка до категорії неплатоспроможних, стосуються правомірності дій Фонду, пов`язаних із виплатою ОСОБА_1 відшкодування за вкладами підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, що узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 761/10730/18. Відтак, закриття провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України є неправомірним.  
Відзивів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "Банк Михайлівський" Паламарчука Віталія Віталійовича на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надходило, що не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні встановив, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 року у справі № 826/8558/17 задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича, та визнано протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників, які мають право навідшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "Банк Михайлівський" Волкова О.Ю. включити ОСОБА_1 до переліку вкладників у ПАТ "Банк Михайлівський" для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування за вкладом згідно Договору № 980-024-000222539 від 15.04.2016 "Суперкапітал" у гривні; зобов`язано уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації у ПАТ "Банк Михайлівський" надати Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію щодо ОСОБА_1 , як спадкоємця, який має право на відшкодування коштів за вкладом в ПАТ "Банк Михайлівський" згідно Договору № 980-024-000222539 від 15.04.2016 "Суперкапітал" у гривні.
11 вересня 2018 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Михайлівський" Волкова Олександра Юрійовича залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 травня 2018 рокубез змін.
Надалі, позивач звернувся до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з листом щодо повернення коштів на відшкодування за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 145 427,87 грн.
22 листопада 2018 року, позивач отримав кошти на відшкодування за вкладом у ПАТ "Банк Михайлівський" у сумі 145  427,87 грн.
Отже, на переконання позивача, відповідач своїми діями, щодо неповернення впродовж тривалого строку коштів за вкладом в сумі 145 427,87 грн., порушив як умови договору, так і застереження визначені цивільним кодексом щодо належного та добросовісного виконання зобов`язання, що і стало підставою звернення до суду з даним адміністративним позовом.
Суд попередньої інстанції, закриваючи провадження у справі, дійшов висновків про те, що враховуючи позицію Верховного суду та Великої Палати Верховного Суду, який неодноразово висловлювався у подібних правовідносинах, з огляду на те, що вказаний спір стосується не виплати гарантованої державою суми відшкодування за вкладом, а стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних збитків, як окремо заявленої самостійної вимоги, суд приходить до висновку, що даний спір має розглядатися саме в порядку цивільного судочинства, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України    кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Відповідно до пунктів 1, 2, 7 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи; суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини 1 статті 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Таким чином, виходячи з аналізу вищевикладеного, суд зазначає, що до компетенції адміністративних судів належить вирішення спорів фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.
Положеннями Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його дій чи бездіяльності.
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Цивільним процесуальним кодексом передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Отже, суд першої інстанції доречно зауважив, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем заявлена вимога  щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб пені та інфляційних збитків.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23.01.2019 по справі № 639/5960/17, зокрема, зазначено, що розгляд вимог,  якими позивач хотів доповнити позов, подавши вказану заяву від 29 листопада 2017 року  про стягнення з Фонду інфляційних втрат за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, трьох процентів річних і пені у розмірі трьох процентів вартості послуги за кожен день прострочення повернення вкладу, справді, не належить до юрисдикції адміністративного суду."
Враховуючи запровадження Фондом з 23 травня 2016 року тимчасової адміністрації у ПАТ "Банк Михайлівський" і початок процедури його виведення з ринку, питання щодо стягнення на користь фізичної особи інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені має розглядатися за правилами цивільного судочинства."
Аналогічна правова позиція щодо подібних правовідносин викладена в постанові Верховного суду від 05.05.2020 у справі № 645/1838/18.
Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апелянтом в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаної правової позиції Верховного Суду, яка під час розгляду справи була правомірно врахована судом першої інстанції на виконання ч. 5 ст. 242 КАС України.
Критично оцінюються судом апеляційної інстанції посилання апелянта на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 10.04.2019 у справі № 761/10730/18, позаяк спір у зазначеній справі стосується відшкодування коштів за вкладом, а не відшкодування збитків та інших компенсаційних виплат. Так, у даній справі Верховним Судом, зокрема, вказано, що  спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 000 грн (якщо адміністративна рада Фонду згідно з пунктом 17 частини першої статті 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. А тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Вказані обставини виключають можливість застосування наведених висновків Верховного Суду до спірних правовідносин.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328 - 331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      Шурко О.І.

Судді:                                                                                          Василенко Я.М. 

          Степанюк А.Г.