ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

05 листопада 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6481/20
Головуючий у першій інстанції – Супрун О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1224/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
                                  головуючого-судді: Онищенко О.І.
                                     суддів: Бобрової І.О., Скрипки А.А.     
                                     секретар: Позняк О.М.    
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – АТ  «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення грошових коштів  (суддя Супрун О.П.),  постановлену о 16 год. 30 хв. у м.Чернігів, повний текст ухвали складено 28 серпня 2020 року,           
                                        В С Т А Н О В И В:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 1 666 739 грн 34 коп. за договором позики, з яких: 969 034 грн 50 коп. основного боргу; 697 704 грн 84 коп. – 24% річних від простроченої суми за період з 01.08.2017 року по 30.07.2020 року включно. Позов мотивовано тим, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_2 за договором позики позичив і отримав у позивача грошові кошти в сумі 35 000 доларів США, що підтверджується складеною ним власноручно розпискою до договору позики від 01.08.2016 року. Відповідач зобов`язувався повернути позивачу вказані грошові кошти до 01.08.2017 року або ж повернути кошти у національній валюті України – гривні за обмінним курсом, встановленим НБУ на момент повернення грошових коштів. ОСОБА_1 вказував, що ОСОБА_2 у встановлений термін позичені кошти не повернув, у зв`язку з чим позивач і звернувся до суду із вказаним позовом. 
Також ОСОБА_1 подав заяву, в якій просить вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 ; до набрання чинності рішенням у справі заборонити відповідачу у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії з відчуження вказаної квартири. Заява мотивована тим, що боргові зобов`язання виникли у відповідача майже 3 роки тому і за цей час останній не намагався добровільно хоча б почати відшкодовувати борг. Крім того, відповідач продовжував здійснювати підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець, проте боргу не повертав. За доводами заявника, він має обґрунтоване побоювання, що ОСОБА_2 буде ухилятися від виконання рішення, а тому з метою захисту своїх майнових прав та забезпечення виконання майбутнього рішення суду, вважає за необхідне застосувати передбачені законодавством заходи забезпечення позову.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено. Ухвалу суду мотивовано тим, що вказане в заяві нерухоме майно є предметом іпотеки за зобов`язаннями відповідача по кредитному договору №3890 від 15.08.2006, а доводи заявника про виплату відповідачем більшої частини кредитних коштів та можливість у зв`язку з цим задовольнити вимоги позову за рахунок реалізації квартири є лише його припущеннями та не підтверджені будь-якими доказами. Також суд дійшов висновку, що накладення арешту на іпотечне майно може вплинути на встановлений частиною сьомою статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що всупереч вимог ч.2 ст.149 ЦПК України права та інтереси позивача в даному випадку не мають ефективного захисту, а незадоволення заяви про забезпечення позову в повній мірі може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду. Заявник вказує, що навіть після відкриття провадження у справі ніяких дій з боку відповідача на повернення боргу немає, тобто спір позивач вважає доведеним, як і те, що ОСОБА_2 не збирається добровільно повертати борг і має намір уникнути цього зовсім. ОСОБА_1 посилається, що ухвалення рішення про забезпечення позову за його заявою виникає лише після державної реєстрації іпотеки 15.08.2006 року, а отже іпотекодержатель в силу вимог Закону України «Про іпотеку» не має ніяких перешкод для звернення стягнення на майно, що знаходиться в іпотеці. Також позивач зазначає, що накладення арешту на майно відповідача ніяким чином не перешкоджає господарській діяльності іпотекодержателя, оскільки не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати кошти за іпотечним кредитом. За доводами ОСОБА_1 , йому невідомі законні джерела доходів ОСОБА_2 , з яких він міг би повертати борг у разі ухвалення рішення про повернення боргу, і єдина можливість хоча б якось гарантувати повернення грошових коштів – накладення арешту на майно боржника.
У запереченні на апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» просить апеляційну скаргу  відхилити, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. Третя особа вказує, що 15 серпня 2006 року в забезпечення виконання вимог кредитного договору № 014/1024/74/47825 на суму 30 000 доларів США, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , було укладено договір іпотеки, предметом якої є нерухоме майно – квартира АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 15 серпня 2006 року. За доводами банку, накладення арешту на іпотечне майно може вплинути на встановлений частиною 7 статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. До того ж, відповідач не зможе реалізувати предмет іпотеки без згоди іпотекодержателя, кредитний договір не погашено.  
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюються для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17-18).
Вказана квартира перебуває в іпотеці на підставі договору іпотеки №3890 від 15 серпня 2006 року, іпотекодержатель – АППБ «Аваль» (а.с.18, 133-138).
За положеннями ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що іпотека як правовий інститут виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності у боржника заборгованості перед кредитором.
Отже, звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-іпотекодержателя, який має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки.
ОСОБА_1 просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно відповідача, яке є предметом договору іпотеки. Оскільки заявник не є іпотекодержателем, а іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі ч.6 ст.3 Закону України «Про іпотеку» має пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для забезпечення позову ОСОБА_1 за рахунок іпотечного майна, є обгрунтованим.
При цьому колегія суддів враховує, що задоволення вимог заяви для позивача не матиме належного ефективного захисту – можливості задовольнити свої вимоги за рахунок арештованого майна у зв`язку із встановленим пріоритетом прав іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. 
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, іпотекодержатель - АТ «Райффайзен Банк Аваль» заперечує щодо накладення арешту на предмет іпотеки.
Доводи заявника, що накладення арешту на майно відповідача не перешкоджає господарській діяльності іпотекодержателя і не звільняє відповідача від обов`язку сплачувати кошти за іпотечним договором, правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення заяви не спростовують, оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 375, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -
                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 6 листопада 2020 року.

Головуючий:                                                             Судді: