ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7469/20 Справа № 214/1794/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Бондар Я.М.
суддів : Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретар судового засідання - Кислиця І.В. 
сторони:
позивач– ОСОБА_1 
відповідач–Публічне акціонерне товариство «Державна-продовольчо-зернова корпорація України»",
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривому Розі, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача  ОСОБА_1  на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року, ухваленого суддею Поповим В.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 24 червня 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у березні 2018 року, який неодноразово уточнював та в останній редакції уточненого позову просив суд скасувати наказ №122-к від 10.02.2017 року про винесення догани, стягнути з ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (далі - Відповідач) на його користь матеріальну шкоду у розмірі 36931 грн. як не виплачену премію та 30000 грн. у відшкодування моральної шкоди через здійснення постійного морально-психологічного тиску з боку керівництва Відповідача.
В обгрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 10.02.2017 року був виданий наказ №122-к про винесення йому догани, про який йому стало відомо із матеріалів наданих Відповідачем до відзиву на позовну заяву. 
Однак, даний наказ був підписаний посадовою особою Товариства (в.о. Голови Правління), яка не мала права на підписання наказу про накладення дисциплінарного стягнення, позаяк відповідно до Статуту Товариства накладати дисциплінарні стягнення має виключного Голова Правління, а не особа, яка виконує обов`язки.
Позивач вважає, що спірний наказ про винесення йому догани підлягає скасуванню через порушення керівництвом Відповідача законодавства щодо вимог виконання працівником умов не передбачених трудовим договором. Разом з тим, зазначає, що у тексті спірного наказу не вказано за яке саме порушення трудової дисципліни і якого пункту посадових обов`язків на нього було накладено стягнення, яка ступінь тяжкості вчиненого проступку та яка шкода була ним заподіяна Відповідачеві. 
Так, оскільки ним не нанесено жодної шкоди Товариству, позивач вважає, що догану було йому винесено через упереджене ставлення керівництва до його особи. Між тим, зазначив, що відповідно до п.1 ст.149 КЗпП України при накладенні дисциплінарного стягнення адміністрація повинна була зажадати від нього пояснень, яких від нього ніхто не вимагав, однак було складено акт, в який було внесено неправдиві відомості стосовного того, що він відмовився надавати пояснення.
Окрім того, всупереч положень п 4 ст.149 КЗпП України позивач не отримував жодного документу про винесення йому догани, що підтверджується копією спірного наказу, в якому відсутній його підпис про ознайомлення. 
Таким чином, з огляду на викладене, позивач вважає, що вказана догана була винесена з метою здійснення на нього морально-психологічного тиску для подальшого звільнення з роботи через його принципову позицію при сумлінному виконанні посадових обов`язків і дотриманні норм законодавства України.
Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» про визнання неправомірним та скасування наказу про застосування дисциплінарного стягнення, виплату матеріальної та моральної шкоди.
В апеляційній скарзі, позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неналежну оцінку доказів, незаконність та необґрунтованість судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового, яким у повному обсязі задовольнити його позовні вимоги, скасувати наказ №122-к від 10.02.2017 року про оголошення догани, визнати його незаконним та стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в сумі 36 931 грн., як недоотриману частину заробітної плати, поклавши судові витрати на відповідача.
При цьому, скаржник зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення помилково і упереджено прийняв сторону відповідача, бездоказово, ґрунтуючи своє рішення виключно на припущених і судженнях, не наводячи жодного законного обґрунтування. Вказує, що відповідно до вимог Статуту АТ «ДПЗКУ», виключно Голова правління наділений правами застосовувати стягнення щодо працівника товариства, оскільки в Статуті нічого не вказано про те, що застосовувати стягнення може посадова особа, яка виконує обов`язки виконуючого обов`язки. Право призначення виконуючого обов`язки Голови правління АТ «ДПЗКУ» віднесено виключно до компетенції Наглядової Ради товариства, тоді, як відповідач не надав доказів законності перебування ОСОБА_2 на посаді в.о. Голови правління, а саме протоколу Наглядової Ради АТ «ДПЗКУ», де було б вказано про призначення ОСОБА_3 в.о. Голови правління, його повноваження, саме з яких питань він має право підписувати документи за Голову правління, чи має всю повноту прав при підписанні, тому вважає, що наказ про призначення ОСОБА_3 не відповідає вимогам законодавства і порушує вимоги ст.92 ЦК України стосовно набуття особою прав.
Позивач вказує, що суд, не дослідивши в повному обсязі докази, не розібравшись в фактичних обставинах справи в порушення вимог Закону України «Про акціонерні товариства», Статут АТ «ДПЗКУ» посилається у рішенні на наказ Товариства від 24.01.2017 року №51-к, підписаний самим же в.о. Голови правління ОСОБА_3 «Про виконання обов`язків» на час тимчасової непрацездатності в.о. голови Правління Григоровича О.І. з 24 січня 2017 року. Скаржник наголошує на тому, що відповідачем не надано документальних доказів прав ОСОБА_3 відповідно до установчих документів та закону, у зв`язку з чим, суд помилково вирішив, що для підтвердження повноважень виконуючого обов`язки Голови правління акціонерного товариства, достатньо, виключно наказу підписаного не уповноваженою, згідно Законів та Статуту особою самою для себе.
Скаржник зазначає, що суд приймає суперечливе рішення стосовно ознайомлення позивача з наказом №122-К від 10.02.2017, суд погодився з даними, викладеними в матеріалах справи, що з цим приказом позивач був ознайомлений 02.06.2018 року в процесі судового засідання про визнання незаконним наказу №122-К від 10.07.2017 року, якого фактично не існувало, і підтвердженням цьому є відсутність підпису позивача на завіреній копії наказу №122-К від 10.02.2017, наданому відповідачем. Вказує, що твердження суду у рішенні є неправильними, оскільки вони базуються на неправдивих даних відповідача про небажання позивача написати пояснення, підтвердження вимоги написання пояснення, окрім того, що надавав позивач 24.01.2017р. немає. Вважає некоректним посилання суду на акт від 20.01.2017 року, в якому відсутні жодні підтвердження запропонування позивачеві надати пояснення. Стосовно неправдивості відомостей викладених в акті, позивачем в поліцію була подана заява про злочин.
Також, позивач зазначає, що догана йому була оголошена за невиконання наказу №126 від 18.06.2015, який не був дійсний на момент проведення протокольного засідання 12.01.2017, але суд, приймаючи рішення в інтересах відповідача вважає, що працівника можна притягти до дисциплінарної відповідальності за начебто невиконання наказу, який втратив силу. Позивач вказує, що в тексту наказу про винесення догани нема жодного посилання, який пункт посадових обов`язків порушив працівник.
Окрім того, скаржник вважає хибними висновки суду про те, що його вимоги про стягнення матеріальної і моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу про догану, такими, що підтверджують упередженість суду і його небажання встановити фактичні обставини справи з винесенням законного, справедливого рішення.
У відзиві на апеляційну скаргу позивача, відповідач АТ «ДПЗКУ», просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши позивача ОСОБА_1 , який у повному обсязі підтримав вимоги своєї апеляційної скарги і просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, вислухавши представника відповідача ОСОБА_4 , яка заперечувала проти вимог апеляційної скарги позивача, просила оскаржуване судове рішення, як законне та обґрунтоване залишити без змін, з викладених у відзиві підстав, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач з 20 жовтня 2014 року працює у Відповідача, а з 15 квітня 2015 року - на посаді інспектора з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків. 
Згідно протокольного рішення за результатами наради з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 маркетингового року від 12.01.2017 року, на якій був присутній і позивач, було прийнято рішення визнати роботу, зокрема, інспектора з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки департаменту економічної та фінансових ризиків ОСОБА_1 за 1-е півріччя 2016-2017 маркетингового року незадовільною, застосувати до інспектора ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани та у визначений у протоколі наради строк, але не пізніше 28 лютого 2017 року забезпечити інспекторами активізацію стану досудових розслідувань кримінальних проваджень та ведення виконавчих проваджень, про що письмово доповісти керівництву Департаменту службовою запискою у визначений термін (т.1 а.с.97-105, 106).
Згідно акту «Про відмову від надання пояснень» від 20.01.2017 року позивачу 16, 18 та 20 січня 2017 року пропонувалось надати письмові пояснення щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків, за результатами наради з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 МР, що відбулась 12 січня 2017 року, однак ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення (т.1 а.с.107).
Відповідно до ст.ст.147-149 КЗпП України, за неналежне виконання посадових обов`язків в рамках супроводження кримінальних та виконавчих проваджень згідно з територіальним розподілом та за незадовільні результати роботи за 1-е півріччя 2016-2017 маркетингового року щодо повернення дебіторської заборгованості, наказом в.о. голови Правління О.В. Сень №122-к від 10.02.2017 року на підставі протокольного рішення за результатами наради з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 маркетингового року та акту про відмову від надання пояснень, позивачу було оголошено догану (т.1 а.с.95).
Зазначений наказ 14 лютого 2017 року був направлений для ознайомлення позивачеві електронною поштою, позаяк центральний апарат Відповідача знаходиться у м.Києві, а позивач працює у регіональному відділенні Товариства, що знаходиться у м.Кривому Розі, з яким позивач ознайомився того ж дня та направив на електронну адресу Відповідача відповідь, в якій зазначив, що він ознайомився з наказом про догану та повідомив про свою незгоду з нею, що підтверджується витягом з переписки електронною поштою (т.1 а.с.96). 
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову позивачу у задоволенні його позовних вимог в повному обсязі, на підставі досліджених доказів, наданих сторонами, виходив з того, що, керівництво Відповідача при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення діяло у спосіб, який не суперечить чинному законодавству, а позивачем у порушення частини 1 статті 81 ЦПК України не були доведені обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а відтак вимоги в частині скасування наказу про догану є необґрунтованими, а оскільки позовні вимоги про стягнення з Відповідача на користь позивача завданої матеріальної шкоди у розмірі 36931 грн. та моральної шкоди у розмірі 30000 грн. є похідними від вимог про скасування наказу про догану, то у їх задоволенні також слід відмовити.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись із доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
За вимогами ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до вимог ст.139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно розділу 2 «Завдання та обов`язки» посадової інструкції інспектора з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки департаменту економічної безпеки та фінансових ризиків, з якою був ознайомлений позивач, про що свідчить його підпис, для виконання поставлених завдань, своєчасного виявлення, попередження та локалізації наявних і потенційних загроз філіям Товариства інспектор виконує такі обов`язки, зокрема, підтримує взаємодію з правоохоронними та контролюючими органами з питань діяльності філій Товариства, в межах компетенції розглядає звернення та письмові запити (п.2.3.8); забезпечує збір та своєчасне направлення за погодженням з керівництвом Департаменту матеріалів до правоохоронних органів за фактами виявлених кримінальних правопорушень, пов`язаних з фінансово-господарською діяльністю філій та контрагентів Товариства, та здійснює супровід таких матеріалів у ході досудового слідства і розгляду у суді, в рамках досудового слідства представляє інтереси Товариства, ініціює визнання Товариства цивільним позивачем, забезпечення повернення боргу (п. 2.3.9) (т.1 а.с.108-113).
Згідно п.6.1 розділу 6 «Відповідальність» цієї ж Посадової інструкції, інспектор несе відповідальність в межах, визначених законодавством України, за: невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків, передбачених посадовою інструкцією; навмисне надання недостовірних даних керівництву; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та дисципліни; несвоєчасну та неналежну підготовку документів; спричинення матеріальних збитків та іншої шкоди Товариству.
Статтею 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника (ст.147-1 КЗпП України).
Відповідно до ст.58 Закону України «Про акціонерні товариства» виконавчий орган акціонерного товариства здійснює управління поточною діяльністю товариства. До компетенції виконавчого органу належить вирішення всіх питань, пов`язаних з керівництвом поточною діяльністю товариства, крім питань, що належать до виключної компетенції загальних зборів та наглядової ради. Виконавчий орган акціонерного товариства підзвітний загальним зборам і наглядовій раді, організовує виконання їх рішень. Виконавчий орган діє від імені акціонерного товариства у межах, встановлених статутом акціонерного товариства і законом. Права та обов`язки членів виконавчого органу акціонерного товариства визначаються цим Законом, іншими актами законодавства, статутом товариства та/або положенням про виконавчий орган товариства, а також контрактом, що укладається з кожним членом виконавчого органу.
Відповідно до п.п.10 п.11.10 Статуту Відповідача, який затверджено Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 06.01.2016 року №4, голова Правління призначає на посаду і звільняє з посади працівників Товариства, застосовує щодо них заходи заохочення, а також стягнення за порушення трудової дисципліни та приймає рішення про притягнення їх до відповідальності (т.1 а.с.241-244).
Відповідно до наказу Товариства від 24.01.2017 року №51-к «Про виконання обов`язків» на час тимчасової непрацездатності в.о. голови Правління ОСОБА_5 з 24 січня 2017 року на підставі наказу від 20.01.2017 року №13 «Про затвердження структури та функціональних обов`язків голови Правління і заступників голови Правління», до виконання обов`язків голови Правління Відповідача приступив ОСОБА_3 (т.1 а.с.240).
Згідно наказу Відповідача від 31.01.2017 року №23 «Про затвердження структури та функціональних обов`язків голови Правління і заступників голови Правління», затверджено схему взаємозамінності при виконанні обов`язків заступників голови Правління Товариства, зокрема, заступник голови Правління ОСОБА_3 , на час відсутності в.о. голови Правління ОСОБА_5 виконує обов`язки голови Правління (т.1 а.с.237-238).
Між тим, Законом України «Про акціонерні товариства» та статутом Відповідача не передбачена посада виконуючого обов`язки голови Правління як самостійний виконавчий орган товариства. 
Статтею 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Згідно зі ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
З аналізу наведених норм трудового права слідує, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, тобто невиконання або неналежне виконання працівником трудових обов`язків. Виходячи із засад ратифікованої Україною 04.02.1994 року Конвенції, положень Конституції України та чинного трудового законодавства, обов`язок доведення правомірності притягнення працівника до відповідальності покладається на роботодавця.
Порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця.
Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо за ці діяння не передбачається кримінальна відповідальність.
Наданими сторонами доказами встановлено і не заперечувалось позивачем по справі, що 12 січня 2017 року на підприємстві відповідача була проведена нарада з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 маркетингового року, на якій був присутній позивач та інші інспектори ( ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ) 
При цьому на нараді були заслухані виступи зазначених інспекторів щодо виконаної інспекторами за звітний період часу роботи. Зокрема позивач на нараді повідомив про стан досудового розслідування у кримінальних провадженнях по яким він здійснював оперативне супроводження.
Після проведення зазначеної наради було прийнято протокольне рішення, яким, зокрема робота інспектора ОСОБА_1 за 1-е півріччя 2016-2017 маркетингового року була визнана незадовільною та вирішено застосувати до інспектора ОСОБА_1 заходи дисциплінарного стягнення у вигляді оголошення догани та у визначений у протоколі наради строк, але не пізніше 28 лютого 2017 року забезпечити інспекторами активізацію стану досудових розслідувань кримінальних проваджень та ведення виконавчих проваджень, про що письмово доповісти керівництву Департаменту службовою запискою у визначений термін (т.1 а.с.97-105, 106).
Актом «Про відмову від надання пояснень» від 20.01.2017 року встановлено, що позивачу 16, 18 та 20 січня 2017 року пропонувалось надати письмові пояснення щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків, за результатами наради з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 МР, яка відбулась 12 січня 2017 року, однак ОСОБА_1 відмовився надавати письмові пояснення (т.1 а.с.107).
10 лютого 2017 року в.о. голови Правління Сень О.В. було винесено наказ №122-к, відповідно, якому за неналежне виконання посадових обов`язків в рамках супроводження кримінальних та виконавчих проваджень згідно з територіальним розподілом та за незадовільні результати роботи за 1-е півріччя 2016-2017 маркетингового року щодо повернення дебіторської заборгованості, ОСОБА_1 оголошена догана на підставі протокольного рішення за результатами наради з питань підсумків роботи інспекторів з контролю за виконанням доручень управління регіонального контролю та безпеки за перший квартал 2016/2017 маркетингового року та акту про відмову від надання пояснень, позивачу було оголошено догану (т.1 а.с.95).
Зазначений наказ 14 лютого 2017 року був направлений для ознайомлення ОСОБА_1 електронною поштою, оскільки центральний апарат Відповідача знаходиться у м.Києві, а позивач працює у регіональному відділенні Товариства, що знаходиться у м.Кривому Розі.
З наказом позивач ознайомився того ж дня і направив на електронну адресу Відповідача відповідь, в якій зазначив, що він ознайомився з наказом про догану та повідомив про свою незгоду з доганою та просив вирішити питання про відміну наказу, оскільки він не відповідає дійсним реальним умовам, що підтверджується витягом з переписки електронною поштою (т.1 а.с.96).
Встановлені судом обставини, які підтверджені письмовими матеріалами справи спростовують доводи позивача, що про спірний наказ про догану йому стало відомо із матеріалів наданих Відповідачем до відзиву на позовну заяву у червні 2018 року.
Слід зазначити, що позивачем при зверненні до суду з позовом у березні 2018 року пропущено тримісячний строк, встановлений нормами ч.1 ст.233 КЗпП України, але, оскільки судом вірно відмовлено у задоволенні позову по суті, колегія суддів не вбачає підстав для застосування строків позовної давності.
Як встановлено судом першої інстанції на час винесення оспорюваного позивачем наказу, Міністерство аграрної політики та продовольства України, яке було наділено повноваженнями з управління корпоративними правами Відповідача, призначило в.о. Голови Правління Григоровича О.І., тобто керівником, який здійснюватиме керівництво поточною діяльностю ПАТ «ДПЗКУ» 
Згідно наказу Відповідача від 31.01.2017 року №23 «Про затвердження структури та функціональних обов`язків голови Правління і заступників голови Правління», затверджено схему взаємозамінності при виконанні обов`язків заступників голови Правління Товариства, зокрема, заступник голови Правління ОСОБА_3 , на час відсутності в.о. голови Правління ОСОБА_5 виконує обов`язки голови Правління.
Відповідно до наказу Товариства від 24.01.2017 року №51-к «Про виконання обов`язків» на час тимчасової непрацездатності в.о. голови Правління Григоровича О.І. з 24 січня 2017 року на підставі наказу від 20.01.2017 року №13 «Про затвердження структури та функціональних обов`язків голови Правління і заступників голови Правління», до виконання обов`язків голови Правління Відповідача приступив ОСОБА_3 .
Законом України «Про акціонерні товариства» та статутом ПАТ «ДПЗКУ» не передбачена посада виконуючого обов`язки голови Правління як самостійний виконавчий орган Товариства, однак, відповідно до положень ст.92 ЦК України, ОСОБА_3 , виконуючи обов`язки в частині прийняття кадрових рішень, діяв у межах повноважень, наданих Статутом Товариства для виконавчого органу товариства, який уповноважений здійснювати керівництво поточною діяльністю підприємства, тому доводи позивача, що спірний наказ підписано посадовою особою, яка не мала на це повноважень, колегія суддів вважає хибними і їх відхиляє. 
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Також, відповідно до ч.ч. 1,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини зауважив, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
На думку колегії суддів, апеляційна скарга позивача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні обставин справи судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права, тоді якдоводи скаржника фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Згідно положення ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі задоволення позову - на відповідача.
Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).
Оскільки судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції залишено без змін, розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.
Головуючий: 
Судді: