ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер справи 659/168/20                                        Головуючий в І інстанції Разгуляєва О.В.
Номер провадження 22-ц/8191520/20                                Доповідач Орловська Н.В.
22-ц/8191521/20        

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                                Орловської Н.В.
суддів:                                Кутурланової О.В.
                                       Майданіка В.В.
секретар                                 Литвиненко В.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродом» на рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03 серпня 2020 року та додаткове рішення цього ж суду від 20 серпня 2020 року у складі судді Разгуляєвої О.В. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродом» про розірвання договору оренди землі,

в с т а н о в и в :

11 березня 2020р.  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродом»про розірвання договору оренди землі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХС№032590, виданого Нижньосірогозькою РДА Херсонської області 14.12.2005р. позивач є власником земельної ділянки площею 2,00 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Степненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області. 
Вказана земельна ділянка передана у користування відповідачу на підставі договору оренди від 01.10.2008р., який укладено строком на п`ятнадцять років. 
Згідно п.11 договору оренда плата вноситься у два строки: 15 серпня та 15 грудня. 
Умовами п.37 договору сторонами погоджено умови розірвання договору оренди, зокрема, у зв`язку з несплатою орендної плати у встановлені терміни.
Відповідач неодноразово порушував умови договору щодо строків виплати орендної плати, а саме, не сплачував орендну плату у 2008, 2011 та 2019 роках, а в інших роках виплата орендної плати здійснювалася всупереч строкам, визначеним п. 11 договору. 
За позицією позивача зазначені порушення відповідачем умов договору оренди землі є підставою для його розірвання. 
Рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03 серпня 2020 року позовні вимоги задоволені.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що відповідач систематично (більше двох разів) допускав порушення умов договору щодо строку внесення орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди. 
Той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю в 2020 р. за 2019 р. суд, з посиланням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 02.05.2018 р. у справі № 925/549/17, визнав таким, що не має правового значення для вирішення спору. 
Крім того, суд першої інстанції залишив без задоволення заяву відповідача про застосування строку позовної давності до даних спірних правовідносин, зазначивши, що позивач звернувся до суду з негаторним позовом, на який не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. 
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 9700,00 грн. 
Додатковим рішенням Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 9700,00 грн. задоволено. 
Додаткове рішення обґрунтовано тим, що відповідач з заявою про зменшення витрат, понесених позивачем на правову допомогу, не звертався. Зважаючи на характер виконаної представником позивача роботи, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи суд вважав за необхідне стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9700 грн., що підлягають сплаті позивачем, з відповідача ТОВ «Агродом». 
В апеляційній скарзі представник ТОВ «Агродом» посилається на неправильне застосування норм матеріального права і порушення процесуального права, просить рішення та додаткове рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а також у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не надано належну оцінку доказам відповідача про здійснення ним виплати орендної плати наперед, а саме платіжним дорученням та заявам. Також судом не надано оцінку доводам відповідача, викладеним у відзиві та у запереченні на відповідь на відзив, не застосовано норми права щодо дострокового виконання зобов`язання, зокрема ч. 1 ст. 531 ЦК України, відповідно до якої боржник має право виконати свій обов`язок достроково.
Представник відповідача наголошує, що вже станом на 2015 рік відповідачем дострокового виконано свої зобов`язання щодо виплати позивачу орендної плати до 2023 року, проте судом першої інстанції не надано належну оцінку даним обставинам.
Крім того скаржник звертає увагу, що згідно ст. 141 ЗК України підставою розірвання договору може бути лише систематична (два і більше випадки) несплати (несвоєчасної сплати) орендної плати. Проте в даному випадку відсутній елемент систематичності, оскільки недоплата орендної плати мала місце лише у 2011 році в сумі 247,35 грн., тобто мала одноразовий характер, що не може бути підставою для розірвання договору оренди землі. 
Також скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що позивач звернулася до суду з негаторним позовом, а тому на нього не поширюються вимоги щодо позовної давності. Негаторним є позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює к користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Одна з ключових умов визнання позову негаторним – відсутність у позивача з відповідачем договірних відносин. Натомість, відповідач є користувачем земельної ділянки на підставі договору оренди, що виключає можливість визнання даного позову негаторним та передбачає застосування строку позовної давності. 
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, то скаржник зазначає, що суд не мав підстав для прийняття до уваги доказів, наданих позивачем на підтвердження таких витрат, оскільки в порушення ч. 9 ст. 83 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи. 
При цьому, скаржник вказує на неспівмірність та необґрунтованість зазначених позивачем витрат, які становлять надмірний тягар для відповідача. 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Андросюк Ігор Сергійович, діючи від імені ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги ТОВ «Агродом» не визнає, вважаючи їх необґрунтованими. Зазначає, що матеріалами справи підтверджено факт систематичного порушення орендарем умов договору в частині своєчасної сплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі. Крім того, вважає необґрунтованою заяву відповідача про застосування позовної давності до даних спірних правовідносин. 
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, судом встановлені такі обставини. 
З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 6523884500:05:044:0022, площею 2,00 га, призначеної для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Степненської сільської ради Нижньосірогозького району Херсонської області на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ХС№032590, виданого Нижньосірогозькою РДА Херсонської області 14.12.2005. 
На підставі договору оренди від 01.10.2008р., який зареєстрований у встановленому порядку 30 грудня 2008р. за №040872501341, вказана земельна ділянка передана у використання ТОВ «Агродом» на умовах оренди строком до 1 жовтня 2023р. ( а.с. 10-12).
Судом встановлено, що пунктом 3, укладеного сторонами  договору оренди   передбачено можливість розірвання договору оренди землі , зокрема у випадку несплати орендної плати у встановлені терміни. 
Пунктом 9 договору сторони погодили, що орендна плата становить два відсотки від нормативної грошової оцінки однієї земельної ділянки (земельної частки (паю)), у грошовій формі, що становить 492 грн. на рік. За бажанням орендодавця у натуральній формі, за взаємною домовленістю сторін. 
Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації, згідно постанови Уряду. 
За умовами договору орендна плата вноситься у два строки: 15 серпня та 15 грудня. (п. 11 договору)
У разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня у розмірі ставки нацбанку за кожний день прострочення. (п. 13 договору)
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондується з положеннями частини першої статті 93 ЗК України, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Частиною першою статті 2 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» (в редакції, чинній на час розгляду справи, надалі - Закон «Про оренду землі») передбачено, що відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Згідно зі статтею 13 цього Закону договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне (два і більше) порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.
З матеріалів справи вбачається, що позивач пов`язує порушення своїх прав з систематичною несплатою ТОВ «Агродом» орендної плати за користування земельною ділянкою згідно договору від 01.10.2008 р. Зокрема, позивач вказує на те, що відповідачем не сплачено орендну плату за 2008, 2011 та 2019 роки, а за інші роки орендна плата сплачувалася з порушенням строків, визначених п. 11 договору. 
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків ДФС України про суми виплачених доходів від 01.07.2019р. (а.с.14) ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) в період з 01.01.2007 по 31.03.2019 отримувала доходи від ТОВ «Агродом», з ознаками доходу «надання майна в оренду» та «надання майна в лізинг», зокрема: 
-738,00 грн. у четвертому кварталі 2009 р., 
-492,00 грн. у четвертому кварталі 2010 р., 
-739,20 грн. у першому кварталі 2012 р., 
-1112,21 грн. у четвертому кварталі 2013 р., 
-1112,21 грн. у четвертому кварталі 2014 р.,
-2083,84 грн. у четвертому кварталі 2015 р.,
-2500,60 грн. у четвертому кварталі 2016 р., 
-2500,60 грн. у четвертому кварталі 2017 р.,
-2500,60 грн. у четвертому кварталі 2018 р.
При цьому, докази отримання позивачем орендної плати за землю від ТОВ «Агродом» за 2011 рік в матеріалах справи відсутні. 
Колегія суддів відхиляє доводи відповідача про те, що виплата орендної плати ОСОБА_1 здійснювалася наперед згідно ч. 1 ст. 531 ЦК України, якою передбачено право боржника виконати свій обов`язок достроково, оскільки матеріали справи не містять доказів дострокового виконання ТОВ «Агродом» обов`язку по виплаті ОСОБА_1 орендної плати. 
Крім того, з наданих представником відповідача копій видаткових касових ордерів (а.с. 37-40) вбачається, що у 2015, 2016, 2017 та 2018 роках позивач отримувала орендну плату за відповідний поточний рік, при цьому жодні застереження щодо отримання нею коштів в рахунок майбутніх платежів відсутні.
Довід відповідача про те, що факт невиплати орендної плати позивачу у 2011 році не має правового значення з підстав пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного. 
31 березня 2020 року ТОВ «Агродом» до суду першої інстанції подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин.
За правилами статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Так, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання договору оренди землі, тобто з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існує правовідносини та правопорушення.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 527/605/17-ц (провадження № 61-8803св19).
Факт несвоєчасної виплати позивачці орендної плати за 2019 рік не підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, оскільки визнається учасниками справи та підтверджується копією видаткового касового ордеру від 25.03.2020 р. (а.с. 66), згідно якого ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Агродом» орендну плату за 2019 рік в сумі 2012,98 грн. лише 25 березня 2020 року.
Посилання відповідача на ту обставину, що у 2019 році ОСОБА_1 не зверталася до ТОВ «Агродом» за орендною платою колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки умовами договору оренди землі від 01.10.2008 р. не визначено порядок розрахунку між сторонами, зокрема не передбачено обов`язку орендодавця звертатися до орендаря за виплатою орендної плати. 
Натомість, пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься у два строки: 15 серпня та 15 грудня, а пунктом 28 договору визначено право орендодавця на своєчасне внесення орендної плати. 
У договорі оренди землі у розділі «Реквізити сторін» наведено детальну інформацію про орендодавця, в тому числі паспорті дані, реєстраційний номер облікової картки платника податків, а також місце його проживання (Херсонська область, Нижньосірогозький район, с. Степне), що свідчить про наявність у орендаря даних орендодавця та, як наслідок, можливість у ТОВ «Агродом» своєчасно виконати передбачений п. 11 договору обов`язок щодо виплати ОСОБА_1 орендної плати за 2019 рік. 
В матеріалах справи наявний лист від 27.12.2019 р., адресований ОСОБА_1 , у якому ТОВ «Агродом» просить орендодавця негайно прибути до каси для отримання орендної плати за 2019 рік або направити уповноваженого представника. Проте в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_1 вказаного листа відповідача. 
Будь-яких доказів ухилення ОСОБА_1 від отримання орендної плати за 2019 рік від ТОВ «Агродом» матеріали справи також не містять. 
Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення ч. 2 ст. 651 ЦК України. 
Відповідно до частини другої статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.
Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Об`єднана палата Касаційного цивільного суду вже робила правовий висновок щодо поняття систематичності несплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору. Так, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зроблено висновок,що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З огляду на викладене, установивши, що позивач у 2011 не отримувала орендну плату за договором оренди землі, орендну плату за 2019 рік отримала несвоєчасно (25.03.2020 р.), лише після звернення позивача до суду з даним позовом та отримання відповідачем 17.03.2020 р. ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі (а.с.24), що свідчить про систематичне порушення орендарем умов договору, а відповідач не надав суду доказів на підтвердження належного виконання умов договору та своєчасної сплати позивачу коштів за користування земельною ділянкою у 2011 та 2019 роках, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання договору оренди землі.
Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано відповіді на аргументи ТОВ «Агродом» та не наведено мотивів відмови у задоволенні доводів відповідача не заслуговують на увагу, адже Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду.
Враховуючи, що справа розглянута із дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, лише зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, яким суд надав належну оцінку, а тому підстави для скасування постановленого судом рішення від 03 серпня 2020 року, відсутні.
Щодо додаткового рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 20 серпня 2020 року, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Як убачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у справі № 659/168/20 був адвокат Андросюк Ігор Сергійович, який діяв на підставі ордеру серії ВТ № 1002614 (а.с.16).
03.08.2020 р. адвокатом Андросюком І.С. подано до суду заяву про те, що докази на підтвердження розміру витрат, які позивач сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані до суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. 
10 серпня 2020 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 9700,00 грн.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу  позивачем надано додано (а.с.195-197):
- договір про надання правової допомоги від 23.04.2019 р., згідно якого адвокат Андросюк І.С. прийняв доручення від клієнта ОСОБА_1 на здійснення в її інтересах представництва в судах під час здійснення, зокрема, цивільного судочинства;
- додаток № 1 від 20.01.2020 р. до договору про надання правової допомоги від 23 квітня 2019 р., у якому сторони погодили суми, на підставі яких визначається розмір гонорару адвоката за надання правової допомоги у зв`язку з підготовкою та веденням справи щодо розірвання договору оренди землі між клієнтом та ТОВ «Агродом», а саме: правовий аналіз правочину 1000,00 грн.; консультація усна з вивченням документів 1 000,00 грн.; участь в судовому розгляді справи (супровід справи в суді першої інстанції) 7000,00 грн.; участь адвоката в одному судовому засіданні 700,00 грн.;
- акт приймання – передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2020 р., згідно якого адвокат Андросюк І.С. надав, а клієнт ОСОБА_1 прийняла послуги (роботи) по наданню правової допомоги у зв`язку із веденням судової справи № 659/168/20 в Нижньосірогозькому районному суді Херсонської області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Агродом» про розірвання договору оренди, в наступному складі та в наступних розмірах: правовий аналіз правочину 1000,00 грн.; консультація усна з вивченням документів 1 000,00 грн.; участь в судовому розгляді справи (складання позовної заяви, підготовка та подача позовних матеріалів до суду, складання та подання відповіді на відзив, складання процесуальних заяв, правовий супровід розгляду справи) 7000,00 грн.; участь адвоката в одному судовому засіданні 700,00 грн. 
Представник відповідача звертає увагу на недотримання позивачем при наданні вказаних доказів вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України, оскільки їх копії не надіслано іншим учасникам справи, внаслідок чого відповідач був позбавлений правлений права на надання заперечень.
Крім того, скаржник вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9700,00 грн. є неспівмірною, оскільки не відповідає критерію розумної необхідності, обґрунтованості та пропорційності предмету спору з урахуванням ціни позову у розумінні приписів ч. 4 ст. 137 ЦПК України з огляду на вимоги, які ставляться до адвоката, а саме наявності у такої особи повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. При цьому представник відповідача зауважує, що позовна заява складена та підписана самою позивачкою, представник брав участь лише в одному судовому засіданні, а заявлена сума витрат є завищеною та становить надмірний тягар для відповідача. 
Апеляційний суд враховує довід представника відповідача щодо не надіслання на його адресу доказів, наданих позивачем на підтвердження витрат на правничу допомогу, у зв`язку з чим вважає за можливе прийняти до уваги заперечення відповідача щодо співмірності заявлених позивачем витрат.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків  тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Апеляційний суд переглядаючи додаткове рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області, яким вирішено питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, вважає за необхідне надати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення.
Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, основним доводом представника відповідача є невідповідність розміру заявлених позивачкою витрат на правничу допомогу критерію розумної необхідності, оскільки з огляду на стаж роботи адвоката ОСОБА_2 у галузі права та складність даної справи, його дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи.
Проте, такі доводи представника відповідача не можуть бути враховані при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, оскільки не підтверджені доказами, а є суб`єктивною оцінкою відповідача та спростовуються матеріалами справи, з яких убачається, що представник позивача надавав правові послуги у відповідності до договору про надання правової допомоги від 23.04.2019 р. та додатку № 1 до цього договору від 20.01.2020р. 
Посилання представника відповідача, що документи по суті справи підписувалися та подавалися до суду безпосередньо ОСОБА_1 , що, на його думку, ставить під сумнів фактичні обсяги наданої правничої допомоги адвокатом Анросюком І.С., не підтверджено, оскільки позивачкою доведено реальність надання правничої допомоги, а факт підписання позовної заяви позивачкою не виключає її складання адвокатом.
Щодо доводу представника відповідача про участь адвоката Андросюка І.С. лише в одному судовому засіданні, то з матеріалів справи убачається, що представник позивача брав участь в судовому засіданні 03.08.2020 р., тривалість якого згідно протоколу судового засідання (а.с.183) складала майже дві години (з 11:44 год. до 13:39 год.). На думку колегії суддів, заявлена позивачем вартість участі адвоката в судовому засіданні в суді першої інстанції у розмірі 700,00 грн. відповідає умовам договору про надання правової допомоги, а час, витрачений адвокатом, є обґрунтованим.
Щодо інших витрат на правничу допомогу, зазначених у акті приймання – передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 04.08.2020 р., заперечень від представника відповідача не надійшло.
За таких обставин слід дійти висновку, що витрати на професійну правничу допомогу на вказану позивачем суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, підтверджується доказами надання адвокатом правничих послуг у справі № 659/168/20, заява про їх відшкодування і докази були надані у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про її задоволення.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19).
Керуючись ст.ст.367, 374, 375 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агродом»залишити без задоволення.
Рішення Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 03 серпня 2020 рокута додаткове рішення цього ж суду від 20 серпня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено 11 листопада 2020 року.

Головуючий                        ________________                        Н.В.Орловська

Судді:                                ________________                        О.В.Кутурланова

                               ________________                        В.В.Майданік