ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1456/20 Справа № 202/5134/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ігнатенко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Крот С. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі: головуючого судді Крот С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 на постанову Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, якою

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 10 200 грн. на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік та стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп., 

за участю:
особи, що притягується
до адміністративної відповідальності                          ОСОБА_1 ,
захисника                                                        Єрмолаєвої Я.І.,

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року ОСОБА_1 07 серпня 2020 року о 12.51 год. у м. Дніпрі по пр. Слобожанському, 128а керував транспортним засобом ВАЗ, д/н НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння: порушення мови та координації рухів, зіниці очей не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що у судовому засіданні зміст постанови не проголошувався, копію оскаржуваної постанови він отримав 26 жовтня 2020 року.
Обґрунтовуючи свої апеляційні вимоги посилається на те, що судом було порушено його право на захист, а саме: не було повідомлено про дату та час розгляду справи (до приміщення суду він з`явився випадково), не було надано можливості ознайомитись з матеріалами справи та не було надано часу, необхідного для підготовки свого захисту. Вказує, що суд безпідставно послався на письмові пояснення свідків, які не були допитані у судовому засіданні. Зазначає, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом. 
Суд апеляційної інстанції, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заявлене клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, а також причини пропуску строку на оскарження постанови, дійшов наступного висновку.
Апеляційним судом встановлено, що оскаржувана постанова винесена 20 жовтня 2020 року. З матеріалів слідує, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 26 жовтня 2020 року, апеляційна скарга останнім подана до суду до відділення кур`єрської служби “ТВІН-ДМ” 05 листопада 2020 року, тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження. Разом з тим, враховуючи, що копію оскаржуваної постанови ОСОБА_1 отримав 26 жовтня 2020 року, а також вимоги п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України стосовно забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин.
       Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого прийняти мотивоване законне рішення.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає зокрема у випадку відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху.
Вказані положення кореспондують положенням п. 2.5 Правил дорожнього руху України, згідно яким водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
В той же час, як зазначено у п. 6 розділу ІX І нструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Викладений в постанові суду першої інстанції висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є таким, що відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: протоколом про адміністративне правопорушення, складеним уповноваженою особою з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 254 - 256 КУпАП; рапортом поліцейського; відеозаписом з боді камери поліцейського, з якого слідує, що ОСОБА_1 у присутності свідків відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння; а також іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами.
Таким чином, встановлені обставини в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичноого сп`яніння на вимогу працівників поліції, які виявили у нього ознаки такого сп`яніння, визначені Інструкцією про виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що і стало підставою вимоги пройти відповідний огляд.
Об`єктивних підстав ставити під сумнів достовірність і належність доказів, наданих під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, по справі не вбачається.
Крім того, ОСОБА_1 як в суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі не заперечував факту його відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції.
Посилання ОСОБА_1 на те, що він не вживав наркотичні засоби, не заслуговують на увагу, оскільки останньому інкримінується не керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння, а відмова від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння на вимогу працівників поліції.
Суд першої інстанції на підтвердження винуватості послався на письмові пояснення свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , проте письмові пояснення свідків не є належними доказами правомірності притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, як вірно зазначив в апеляційній скарзі останній, оскільки вказані особи у судовому засіданні не допитувалися та не попереджалися про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень, та судом апеляційної інстанції не беруться до уваги. Разом з тим, наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всупереч доводам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі працівниками поліції було виконано вимоги ст. 266 КУпАП, оскільки з відеозапису з бодікамери слідує, що поліцейським було попереджено ОСОБА_1 про необхідність виклику іншої особи, яка б відвезла транспортний засіб, та заборонено керувати транспортним засобом.
Крім того, всупереч доводам ОСОБА_1 в апеляційній скарзі працівниками поліції як до складання протоколу про адміністративне правопорушення, так і після було роз`яснено його права, передбачені ст. 268 КУпАП та ст. 63 Конституції України.
В матеріалах справи відсутні та під час апеляційного перегляду не надано достатньо доказів на підтвердження факту істотних порушень працівниками поліції вимог закону під час складання протоколу про адміністративне правопорушення. Дії працівників поліції відповідали вимогам Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, а також Інструкції, затвердженої спільним наказом МВС та МОН України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, у зв`язку з чим відповідні доводи апеляційної скарги є неприйнятними. 
Доводи ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції було порушено його право на захист, не є обґрунтованими з огляду на наступне.
       Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення.
       Як слідує з матеріалів справи протокол про адміністративне правопорушення було складено у присутності ОСОБА_1 та йому було оголошено, зокрема, що розгляд справи відбудеться в Індустріальному районному суді м.Дніпропетровська.
       Також, суд першої інстанції здійснював заходи щодо повідомлення ОСОБА_1 про дату та час розгляду справи, а саме шляхом направлення на його ім`я судової повістки про виклик до суду у судове засідання за адресою, зазначеною останнім працівникам поліції під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
При цьому як слідує з оскаржуваною постанови та апеляційної скарги ОСОБА_1 був присутній під час розгляду справи у суді першої інстанції та надав відповідні пояснення, що свідчить про обізнаність останнього про дату та час розгляду справи.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 115737 було складено 07 серпня 2020 року, а оскаржувану постанову було винесено 20 жовтня 2020 року, тобто ОСОБА_1 мав достатньо часу, а саме майже 2 місяці, для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки лінії свого захисту, разом з тим матеріали справи не містять та ОСОБА_1 під час апеляційного перегляду не надано доказів на підтвердження того, що ним здійснювались заходи щодо ознайомлення з матеріалами справи до винесення оскаржуваної постанови, чи про відмову суду у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про ознайомлення з матеріалами справи чи у наданні часу для підготовки свого захисту.
       Враховуючи викладене, а також вимоги ст. 268 КУпАП та практику Європейського Суду з прав людини суд апеляційної інстанції не вбачає порушення судом першої інстанції під час розгляду справи прав ОСОБА_1 , а тому відповідні доводи апеляційної скарги є безпідставними.
Інші доводи  ОСОБА_1 оцінюються судом апеляційної інстанції як такі, що спрямовані на ухилення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності об`єктивно і в повній мірі свідчать про наявність в діях  ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При розгляді справи судом порушень ст.ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Спираючись на встановлені фактичні обставини даного адміністративного провадження, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що винуватість  ОСОБА_1  у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є доведеною поза розумним сумнівом.
Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постанову суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

Поновити особі, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року. 
       Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Постанову Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП — залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

       Суддя Дніпровського
       апеляційного суду                           С.І.Крот