Справа № 409/930/20 
Провадження № 22-ц/810/850/20 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 грудня 2020 року  м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Стахової Н.В.,
суддів: Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
учасники справи: 
позивач -  Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», відповідач-  ОСОБА_1 , 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу (без повідомлення учасників справи)
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 вересня 2020 року, ухваленого судом у складі судді Максименко О.Ю., в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовомАкціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
встановив:

У травні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору б/н від 09.11.2018 року ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 15.04.2020 року утворилася заборгованість у сумі 14336,82 грн, яка складається з: 9821,34 грн.  - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 2020,92 грн. -  заборгованість за простроченими процентами, 1326,66 грн. – заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 658,90 грн. - штраф (процентна складова). 
Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 вересня 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 09.11.2018 року в розмірі 8211,62 грн., з яких: заборгованість за простроченим тілом кредиту – 8171,32 грн., 40 грн.30 коп. – заборгованість за відсотками від простроченої суми згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.02.2020 по 31.03.2020 року, судовий збір в сумі 1203,94 грн. 
В решті позовних вимог відмовлено. 
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою на нього, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Скаржник просить суд скасувати заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 вересня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач висловив свою згоду на оформлення кредитного договору, отримання кредитної картки, підписавши анкету –заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк». Відповідач підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, що підтверджується паспортом споживчого кредиту від 28.01.2019 року, в якому зазначені умови кредитування, в тому числі й процентна ставка, розмір штрафів. Вважає, що суд в порушення вимог ст. 534 ЦК України зменшив суму заборгованості за тілом кредиту, зарахувавши на її погашення всі суми, що вносилися відповідачем на погашення заборгованості. Встановивши, що відповідач не повернув суму кредиту, суд помилково відмовив у стягненні заборгованості за простроченими процентами. Оскільки відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, кредитор має право для нарахування та стягнення неустойки. 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 14336 грн.82 коп., тобто ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2102 * 100 = 210200 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводився без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.
Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Таким чином, перевіряючи правильність рішення суду в оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами, штрафами, Луганський апеляційний суд не переглядає рішення суду першої інстанції в неоскаржуваній частині – стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 8171 грн.32 коп. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими процентами, штрафами, суд першої інстанції виходив з того, що наданий банком Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг не є частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не підписані відповідачем, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору. Частково стягуючи з відповідача заборгованість за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 28.01.2019 року по 09.04.2020 року в рахунок погашення боргу відповідача було сплачено на користь АТ КБ «ПриватБанк» загальну суму 23858 грн.17 коп., тому заборгованість за тілом кредиту становить 8171,32 грн. Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у сумі 40 грн.30 коп. на підставі ст 625 ЦК України, суд виходив з розміру 3% річних від простроченої суми 8171 грн.32 коп. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 09.11.2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання анкети- заяви позичальником про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Згідно з довідкою АТ КБ «Приватбанк» на підставі кредитного договору б/н, укладеного між банком та ОСОБА_1 , останньому була видана наступна картка:
- 28.01.2019 картка № НОМЕР_1 з терміном дії 06/22;
З розрахунку заборгованості за договором б/н від 09.11.2018 року вбачається, що станом на 15.04.2020 року утворилася заборгованість у сумі 14336 грн.82 коп., яка складається з: 9821,34 грн.-  заборгованість за простроченим тілом кредитом, 2029,92 грн. - заборгованість за простроченими процентами, 1326,66 грн. – заборгованість за процентами на прострочений кредит відповідно до ст. 625 ЦК України, 500 грн. – штраф (фіксована частина), 658,90 грн. штраф (процентна складова).
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
На підставі наданих позивачем доказів судом встановлено, що відповідач погодився з тим, що анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають договір про надання банківських послуг з використання платіжної кредитної картки «Універсальна».
Як вбачається з копії паспорту споживчого кредиту від 28.01.2019 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з основними умовами кредитування, у тому числі процентною ставкою за межами пільгового періоду 42%, процентною ставкою 84%, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту, та з умовами нарахування штрафів, що підтверджуються підписом відповідача.
Отже, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «Приватбанк» процентів за користування кредитними коштами є помилковим, оскільки вказаний паспорт підписаний відповідачем, що свідчить про погодження з умовами кредитування.
Враховуючи, що термін дії кредитної картки – 06/22 року, з відповідача підлягає стягненню на користь відповідача заборгованість за простроченими процентами станом на 15.04.2020 року у розмірі 2029 грн.92 коп.
Також колегія суддів вважає помилковим висновок суду про зменшення суми заборгованості за тілом кредиту, оскільки як вбачається з розрахунку заборгованості сума коштів, яка вносилася відповідачем на погашення заборгованості, зараховувалася не тільки на погашення заборгованості за тілом кредиту, а й на погашення заборгованості за процентами. 
Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість з простроченого тіла кредиту у розмірі 1650 грн.02 коп. (9821 грн.34 коп. – 8171 грн.32 коп.). 
Що стосується доводів скарги в іншій частині про стягнення нарахованих Банком штрафів, то колегія суддів зауважує наступне.
Суми штрафів позивачем нараховані під час подачі позову до суду, що суперечить Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».
Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (ст. ст.610, 611 ЦК України)
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.
На виконання зазначених вище положень розпорядженням № 1275-р від 02 грудня 2015 року затвердив перелік населених пунктів, на території яких проводиться антитерористична операція (АТО).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Згідно положень «Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» с. Курячівка входить у перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Отже, на дані правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким банкам заборонено нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року.
Оскільки згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, штрафи нараховані після 14.04.2014 року, то позов в цій частині задоволенню не підлягає як необґрунтований.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, сторони встановили процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту – 84% річних.
Таким чином заборгованість за процентами нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України за період з 01.02.2020 року по 15.04.2020 року становить 1695,19 грн. (84% х 75/365х 9821,34 =1695,19). Разом з тим, з відповідача підлягають стягненню проценти в межах заявлених позовних вимог 1326 грн.66 коп.
У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення та ухвалення нового серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального прави. 
Зважаючи на невірне вирішення справи судом першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, та скасуванні рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1650 грн.02 коп., заборгованості за простроченими процентами у сумі 2029 грн.92 коп., заборгованості за процентами нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 1326 грн.66 коп., штрафу у сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 658 грн.98коп. та в частині розподілу судового збору.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1835 грн. 11 коп.
Керуючись ст. ст.367,376,382,384 ЦПК України, апеляційний суд,
                        постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 вересня 2020 року змінити, скасувавши в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1650 грн.02 коп., заборгованості за простроченими процентами у сумі 2029 грн.92 коп., заборгованості за процентами нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 1326 грн.66 коп., штрафу у сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 658 грн.98коп. та в частині стягнення судового збору у розмірі 1203 грн.94 коп. 
Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: с. Курячівка Білокуракинський район Луганської області) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 , ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299) заборгованість за кредитним договором б/н від 09.11.2018 року у сумі 5006 (п`ять тисяч шість) грн.60 коп., яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у сумі 1650 (тисяча шістсот п`ятдесят) грн.02 коп., заборгованості за простроченими процентами у сумі 2029 (дві тисячі двадцять дев`ять) грн.92 коп., заборгованості за процентами нарахованими на підставі ст. 625 ЦК України в сумі 1326 (тисяча триста двадцять шість) грн.66 коп., судовий збір у сумі 1835 (тисяча вісімсот тридцять п`ять) грн.11 коп.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 штрафу у сумі 500 грн. та штрафу (процентна складова) у сумі 658 грн.98коп. відмовити з інших підстав. 
В іншій частині заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 23 вересня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови  24 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді: