16.12.20
22-ц/812/1637/20
Справа номер 479/123/18 Головуючий суду першої інстанції – Репушевська О.В.
Провадження номер 22-ц/812/1637/20 Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В.
22-ц/812/2023/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О. В.,
суддів: Колосовського С. Ю., Ямкової О. О.,
із секретарем судового засідання – Колосовою О. М.,
без участі сторін, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року, ухвалене о 10 год 12 хв під головуванням судді Репушевської О. В. в приміщенні суду в смт Криве Озеро Миколаївської області, повний текст якого складено 26 грудня 2018 року, та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_3 , на додаткове рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року, ухвалене о 10 год 45 хв під головуванням судді Репушевської О. В. в приміщенні суду в смт Криве Озеро Миколаївської області, за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» про стягнення заборгованості з орендної плати та розірвання договору оренди земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

14 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма Корнацьких» (далі – ТОВ «Агрофірма Корнацьких») про стягнення заборгованості з орендної плати та  розірвання договору оренди земельної ділянки (т.1 а.с.15).
Позовна заява мотивована тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 2,92 га, кадастровий номер: 4823983800:01:000:0607 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області. Вказану земельну ділянку вона отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 . За свого життя її мати уклала договір оренди вищезазначеної земельної ділянки із TOB «Агрофірма Корнацьких», який було зареєстровано 01 листопада 2006 року за №040601700021. Оригінальні примірники зазначеного договору зберігалися у відповідача та відділі Держгеокадастру у Кривоозерському районі у Миколаївській області. На її звернення щодо надання копії вищевказаного договору відділ Держгеокадастру у Кривоозерському районі у Миколаївській області повідомив, що його було вилучено в 2012 році податковою поліцією, а відповідач аналогічні звернення взагалі проігнорував. Також позивач зазначила, що отримавши земельну ділянку у спадщину вона неодноразово зверталася до відповідача з питання виплати орендної плати за фактичне користування належною їй земельною ділянкою та переукладання договору оренди з нею, як із спадкоємцем, однак відповідач такі звернення проігнорував.
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про уточнення позовних вимог, в якій посилалася на те, що в ході розгляду справи відповідачем було надано в якості підстави користування належною їй земельною ділянкою копію договору № 1/ск від 01 січня 2006 року, з якого вбачається, що його було укладено від її імені представником ОСОБА_5 .  Також, зазначила, що відповідачем було надано в якості підтвердження сплати позивачу орендних платежів копії відомостей та платіжного доручення, які не можуть підтверджувати нарахування та сплату орендної плати за 2006-2017 роки, оскільки не містять застереження щодо підстави та призначення платежів.
Оскільки позивач не мала копії договору № 1/ск від 01 січня 2006 року, то вважає, що початок перебігу позовної давності щодо стягнення орендної плати за весь період оренди розпочався саме з 01 жовтня 2018 року, коли вона через свого представника змогла отримати із матеріалів судової справи відомості (копію договору) про строки виплати орендної плати, що визначені умовами вказаного договору.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» заборгованість з орендної плати за 2013-2017 роки у сумі 9 449,90 грн, інфляційні втрати в сумі 1 808,41 грн, 3% річних в сумі    600,67 грн, а також достроково розірвати договір оренди №1/ск від 01 січня 2006 року, укладений щодо земельної ділянки розміром 2,92 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в межах території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрований у Державному реєстрі земель 01 листопада 2006 року за №040601700021.
У березні 2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у її задоволенні через безпідставність, а також подав заяву про застосування наслідків спливу позовної давності.
Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по орендній платі, розірвання договору оренди земельної ділянки відмовлено.
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідачем доведено належними та допустимими доказами факт виконання свого обов`язку щодо сплати позивачу орендної плати за договором оренди землі № 1/ск від 01 січня 2006 року за 2015, 2016, 2017 роки, та відсутність правових підстав для розірвання вказаного договору оренди землі.
Даючи правову оцінку позовним вимогам про стягнення орендної плати за 2013, 2014 роки, суд виходив із того, що з позовними вимогами про стягнення з відповідача орендної плати за вказаний період позивач звернулася лише 21 лютого 2018 року, тобто поза межами позовної давності, передбаченої статтею 257 ЦК України, про застосування якої просив відповідач, що є підставою для відмови у позові.
Додатковим рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 29 грудня 2018 року з ОСОБА_1 на користь держави стягнуто 1409,60 грн судового збору.
Додатковим рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 23 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ТОВ «Агрофірма Корнацьких» інфляційних втрат в розмірі 1808,41 грн та трьох відсотків річних в сумі 600,67 грн.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив із того, що вказані позовні вимоги є похідними від вимог про стягнення заборгованості по орендній платі. Оскільки відсутні підстави для стягнення заборгованості по орендній платі, то відсутні підстави і для стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, які передбачені вимогами ст.625 ЦК України.
Не погодившись із вказаними рішеннями, позивач через своїх представників подала апеляційні скарги, в яких просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 (т.1 а.с.81).
Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 29 березня 2002 року державним нотаріусом Кривоозерської державної нотаріальної контори Миколаївської області Білявською Т. П., зареєстрованим в реєстрі за №620, ОСОБА_1 успадкувала право ОСОБА_4 на земельну частку (пай) у землі, що перебувала в колективній власності КСП «Зоря», с. Секретарка Кривоозерського району, розміром 3,13 в умовних кадастрових гектарах, належного спадкодавиці на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК № 0143884, виданого Кривоозерською райдержадміністрацією 30 листопада 1996 року та зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №1054 (т.1 а.с.88).
Із даних витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку               № НВ-4805137462018 від 17 вересня 2018 року та копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-МК №004440 вбачається, що після виділення в натурі (на місцевості), успадкованої після смерті ОСОБА_4 земельної частки (паю), позивач на підставі розпорядження Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області від 23 вересня 2002 року № 386 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 2,92 га, яка розташована на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 01 листопада 2006 року вказана земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадастрі за №4823983800:01:000:0607 з уточненою площею 2,9215 га (т.1 а.с.100-102, 139).
01 січня 2006 року між ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_5 , який діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності серії ВВА №651011 від 20 грудня 2003 року, та ТОВ «Агрофірма Корнацьких» було укладено договір оренди землі №1/ск, який був зареєстрований у Кривоозерському реєстраційному відділі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01 листопада 2006 року за №040601700021 (т.1 а.с.105-108). 
За умовами зазначеного договору позивач передала, а ТОВ «Агрофірма Корнацьких» прийняло на строк 50 років з 01 січня 2006 року по 31 грудня 2055 року земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Секретарської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, загальною площею 2,92 га.
У пунктах 9, 10, 11, 38 договору сторони дійшли згоди про те, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі орендодавцю (або його уповноваженому представнику) готівкою відповідної грошової суми із каси орендаря або перерахуванням її на банківський рахунок орендодавця.  Щорічний розмір орендної плати складає (з урахуванням прибуткового податку, який сплачується відповідно до вимог законодавства) фіксовану грошову суму у розмірі 571,53 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься щорічно до 20 грудня того року, за який здійснюється розрахунок по орендній платі. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором. 
Звертаючись до суду з уточненою позовною заявою, позивач фактичною підставою позову зазначала порушення відповідачем свого обов`язку щодо сплати орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 2013-2017 роки.
На обґрунтування вказаного нею подано звернення до відповідача від 23 грудня 2017 року про необхідність укладання договору оренди у новій редакції та надання відомостей про стан розрахунків за договором, адвокатський запит від 12 січня 2018 року про надання інформації щодо наявності чи відсутності заборгованості по орендній платі, а також довідку ТОВ «Агрофірма Корнацьких» від 08.05.2014 р. про те, що орендна плата у 2013 р. становить 1887,98 грн (т.1 а.с.6, 8, 9). 
Відповідачем на спростування доводів позивача про наявність заборгованості по орендній платі надано відомість на виплату грошей від 23 жовтня 2015 року про отримання ОСОБА_1 941 грн., відомість на виплату грошей від 08 серпня 2016 року про отримання ОСОБА_1 2400 грн., відомість на виплату грошей від 06 серпня 2018 року про отримання ОСОБА_1 1200 грн., а також інформацію про те, що відомості про виплату їй орендної плати у 2013-2014 роках не зберіглися, бо термін їх зберігання відповідно до вимог наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5 становить 3 роки (т.1 а.с.103-104, 109-110, 112-115).
До суду апеляційної інстанції позивачем було подано відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, згідно з якими відповідач виконав перед позивачем обов`язок щодо виплати орендної плати за 2013-2017 роки: 2013 р. – 1843,14 грн, 2014 р. – 2258,57 грн, 2015 р. – 2928,52 грн, 2016 р. – 4881,99 грн, 2017 р. – 4756,40 грн (т.1 а.с.208). 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент укладання договору, однією із істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням  її  розміру,  індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. 
У статті 21 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю – це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди.
За положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Водночас у пункті д частини першої статті 141 ЗК України передбачено таку підставу припинення права користування земельною ділянкою як систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Отже, згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Систематична несплата орендної плати за користування земельною ділянкою може бути підставою для розірвання такого договору.
Тлумачення зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичну (два та більше випадків) несплату орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди земельної ділянки, що також є істотним порушенням умов договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що її земельну ділянку використовує інша особа.
Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно вважав, що позивачем не було доведено достатніми доказами наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі за 2015-2017 роки, а також сум, передбачених ст.625 ЦК України. Проте, на думку колегії суддів, його висновок про застосування до вимог про стягнення орендної плати за 2013, 2014 роки положень про позовну давність є помилковим.
Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього (пункт 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
Досліджені докази не дають підстав вважати, що відповідачем не було виконано обов`язку перед позивачем про сплату орендної плати за всі заявлені у позові роки (2013-2017).
Вказаний факт доводять відомості про сплату позивачу орендної плати у 2015 році у розмірі 941 грн., у 2016 році у розмірі 2400 грн., а також відомості з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про сплату позивачу орендної плати за 2013-2017 роки. 
Заперечення позивача про те, що відповідачем не підтверджено відомостями на виплату грошей факт виплати орендної плати у 2013, 2014 та 2017 роках, спростовуються пунктами 318, 352 Розділу 4.2 «Бухгалтерський облік та звітність» Переліку типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12 квітня 2012 р. №578/5 щодо орендної плати за 2013 та 2014 роки, які передбачають, що відомості на виплату грошей та книги, журнали, картки обліку касових документів (рахунків, касових ордерів, довіреностей, платіжних документів, накладних тощо) зберігаються підприємствами 3 роки, а також поведінкою самого позивача, яка звернулася до суду щодо виплати орендної плати за ці роки тільки у 2018 році. 
Згідно ж з статтями 4, 12, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Не подання відповідачем відомостей про виплату орендної плати за 2017 рік не впливає на висновок про безпідставність позову, бо відсутність таких відомостей за один рік не може слугувати підставою для розірвання договору.
До того ж не є спростованим факт виплати орендної плати за вказаний рік та 2013-2016 роки, що доводять відомості Державної фіскальної служби України. 
Також судом апеляційної інстанції враховується той факт, що за вказані позивачем роки згідно з умовами договору оренди відповідач повинен був сплатити їй орендну плату у розмірі 2857,65 грн (571,53 грн х 5 років).
З відомостей за 2015, 2016 роки вбачається, що їй було сплачено 3341 грн орендної плати, що є більшим обов`язку, вказаного у договорі оренди. Отже, орендна плата виплачена за ці два роки покрила обов`язок відповідача за 5 років.
Посилання позивача на довідку відповідача №599 від 08 травня 2014 року про те, що орендна плата у 2013 році становить 1887,98 грн, а тому саме ця сума орендної плати повинна братися до нарахування, не може бути взята до уваги судом, бо вказана сума не була погоджена сторонами у порядку, визначеному у договорі оренди.
Намір орендаря сплачувати орендну плату у більшому розмірі є його правом. Між тим, виплачені ним суми повинні не порушувати умов укладеного договору.
Досліджені докази доводять, що умов договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати щорічно у сумі 571,53 грн відповідачем порушено не було. 
За такого, колегія суддів вважає, що підставою для відмови у задоволенні всіх заявлених позовних вимогах ОСОБА_1 є їх безпідставність.
Згідно з ч.4 ст.376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду підлягають зміні, а саме їх мотивувальних частин.

Керуючись ст.ст.374, 376, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 18 грудня 2018 року та додаткове рішення цього суду від 23 жовтня 2020 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О. В. Локтіонова

Судді         С. Ю. Колосовський

О. О. Ямкова

Повний текст постанови складено 16  грудня 2020 року.