П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

24 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/7749/19	
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Домусчі С.Д..
суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,
за участю секретаря судового засідання – Тутової Л.С.
представника апелянта – ГУ ДПС в Одеській області – Щура А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Златен Край» до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень та податкової вимоги, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Златен Край» звернувся з позовом до Головного управління ДФС в Одеській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.08.2019 року №00037511411, №00037521411 та податкову вимогу від 28.08.2019 року №302984-52.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що висновки акту перевірки, на підставі якого прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, є необґрунтованими, а оскаржувані податкові повідомлення - рішення та податкова вимога підлягають скасуванню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, оскільки прийняті на підставі хибних висновків, до яких дійшов відповідач в ході проведення перевірки, оскільки  реальне здійснення господарських операцій ТОВ «Златен Край» з його контрагентами – ТОВ «Дельтабробінвест», ТОВ «Лоурін Нафта Газ» підтверджені первинними документами, а податковий кредит сформований на підставі належним чином зареєстрованих податкових накладних.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року задоволений в повному обсязі  адміністративний позов ТОВ «Златен Край»
Визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 07.08.2019 року №0037511411.
Визнане протиправним та скасоване податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області від 07.08.2019 року №0037521411.
Визнана протиправною та скасована податкова вимога Головного управління ДФС в Одеській області від 28.08.2019 року №302984-52.
Стягнуто з Головного управління ДФС в Одеській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Златен Край» сплачений судовий збір у розмірі 19210 грн.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС в Одеській області подало апеляційну скаргу (т. 1 а.с. 220-235), в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт  зазначив про неврахування судом першої інстанції факту ненадання позивачем до перевірки необхідних документів, а саме довіреностей та товарно-транспортних накладних, інші доводи апеляційної скарги  відтворюють зміст акту перевірки (т. 1 а.с. 220-235). 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Златен Край» своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд встановив, що ТОВ «Златен Край» перебуває на обліку як платник податків в ГУ ДФС в Одеській області, Ізмаїльське управління, Тарутинська ДПІ (Тарутинський район), є платником податку на додану вартість, основним видом діяльності позивача є вирощування винограду.
Головним управлінням ДФС в Одеській області в період з 19.06.2019 року по 10.07.2019 року проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ «Златен Край» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складений акт перевірки №000400/15-32-14-11/3318986 від 17.07.2019 року (а.с 18-54).
Зазначеною перевіркою встановлено порушення позивачем, зокрема, п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість в розмірі 552838 грн. за листопад 2017 року, завищення від`ємного значення податку на додану вартість на суму 105525 грн.
На підставі виявлених порушень, ГУ ДФС в Одеській області 07.08.2019 року винесене:
- податкове повідомлення-рішення №0037521411, яким позивачу збільшена сума грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 691047,50 грн., з яких 552838 грн. податкове зобов`язання, 138209,50 грн. штрафні (фінансові) санкції; 
- податкове повідомлення-рішення №0037511411, яким позивачу зменшений розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на суму 105525 грн.
Враховуючи несплату позивачем грошових зобов`язань, ГУ ДФС в Одеській області направлена позивачу вимога №302984-52 від 28 серпня 2019 року.
Відповідно до акту перевірки №000400/15-32-14-11/3318986 від 17.07.2019 року, підставою для висновків про порушення позивачем вимог Податкового кодексу України щодо формування податкового кредиту з податку на додану вартість, є здійснення ним господарських операцій з ТОВ «Дельтабробінвест» та ТОВ «Лоурін Нафта Газ» та не надання під час перевірки документів по операціям з цими контрагентами, а саме: довіреностей на отримання товарно-матеріальних цінностей та товарно-транспортних накладних.
Також апеляційний суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 18.12.2018 р. № 1200 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 № 846) (далі - Постанова № 1200) утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності.
Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 2 Постанови № 1200).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» від 19.06.2019 р. № 537 (зі змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 25.09.2019 р. № 846) утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби та реорганізовані деякі територіальні органи Державної фіскальної служби  шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби.
Згідно з пунктами 3, 4 цієї постанови територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.
Територіальні органи Державної податкової служби визначені правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються. 
Відповідно з додатками 1, 2 Постанови № 537 утворюється Головне управління ДПС  в Одеській області. Головне управління ДФС в Одеській області реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДПС  в Одеській області.
Наказом ДПС України «Про початок діяльності Головного управління ДПС Одеській області» від 29.08.2019 р. № 7 розпочато виконання Головним управлінням ДПС в Одеській області функцій і повноважень Головного управління ДФС в Одеській області, яке реорганізується шляхом приєднання до ГУ ДПС.
          Таким чином, ГУ ДПС в Одеській області з 29.08.2019 р. є правонаступником ГУ ДФС в Одеській області. 
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що в акті перевірки не наведено жодної обставини, яка б свідчила про безтоварність здійснених позивачем господарських операцій, їх нереальність, неможливість контрагентів позивача здійснювати господарські операції, порушення контрагентами позивача норм податкового законодавства, тощо.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.
Відповідно до п.п.198.1 ст.198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.6 ст.198 ПК України визначено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України, податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Таким чином, необхідною умовою для віднесення до податкового кредиту сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг із метою їх використання у власній господарській діяльності.
При цьому, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Отже, право на формування податкового кредиту виникає у підприємства в разі фактичного здійснення господарських операцій, підтвердження первинними документами здійснення таких операцій та наявності належним чином оформлених податкових накладних.
Відповідно п.п.14.1.191 п.14.1 ст.14 ПК України постачання товарів - будь-яка передача права на розпорядження товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду та відповідно п. 14.1.202 зазначеної статті продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.
Згідно з п.п.14.1.203 п.14.1 ст.14 ПК України продаж результатів робіт (послуг) - будь-які операції господарського, цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпоряджання товарами, у тому числі нематеріальними активами та іншими об`єктами власності, що не є товарами, за умови компенсації їх вартості, а також операції з безоплатного надання результатів робіт (послуг).
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції зазначає, що матеріалами справи, підтверджено реальне виконання позивачем своїх податкових зобов`язань за результатами здійснення господарських операцій, які податковий орган вважає спірними, а саме:
- щодо контрагента ТОВ «Лоурін Нафта Газ»  - копією договору про поставку нафтопродуктів від 16.11.2017 р. (т. 1 а.с.  56-58); копією платіжних доручень № 4 від 14.12.2017 р., № 6 від 18.12.2017 р., № 28 від 23.01.2018 р., № 48 від 09.02.2018 року (т. 1 а.с.  63-66); копією податкових  декларації  з ПДВ за серпень 2016 року, за листопад 2017 року, за грудень 2017 року (т. 1 а.с.  67-78); копією податкових накладних  № 26 від 30.11.2017 року, № 27 від 30.11.2017 року, № 28 від 30.11.2017 р., № 29 від 30.11.2017 р., № 30 від 30.11.2017 р., № 31 від 30.11.2017 р., № 32 від 30.11.2017 р., № 33 від 30.11.2017 р., № 34 від 30.11.2017 р. (т. 1 а.с. 79-80, 81-82, 83-84, 85-86, 87-88, 89-90, 91-92, 93-94, 95-96), які зареєстровані у встановленому законом порядку; копіями видаткових накладних №№26-34 від 30.11.2017 р. (т. 1 а.с. 97-105);
- щодо контрагента ТОВ «Дельтабробінвест» - Копією рахунку на оплату № 1071 від 10.08.2016 року (т. 1 а.с. 59) копією видаткової накладної № 08119 від 11.08.2016 року (т. 1 а.с. 60), копією податкової накладної № 105 від 11.08.2016 року (т. 1 а.с.  61), копією платіжного доручення № 662 від 11.08.2016 р. (т. 1 а.с.  62), копією податкових  декларації  з ПДВ за серпень 2016 року, за листопад 2017 року, за грудень 2017 року (т. 1 а.с.  67-78)
Виконання позивачем своїх податкових зобов`язань за результатами здійснення господарських операцій не спростоване доводами апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.
Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта щодо відсутності товарно-транспортних накладних, оскільки податковий орган, а ні при розгляді справи  в суді першої інстанції, а ні при апеляційному оскаржені не надав належних та допустимих доказів на підтвердження факту відмови  позивачем у наданні товарно-транспортних накладних у розумінні положень пункту 85.6 статті 85 Податкового кодексу України, з урахуванням того, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, який підтверджує факт придбання товарно-матеріальних цінностей.
Апеляційний суд, як і суд першої інстанції відхиляє доводи апелянта щодо відсутності довіреностей, оскільки видаткова накладна по господарській операції з ТОВ «Дельтабробінвест» підписана керівником підприємства, а тому отримання товару не потребувало будь-яких окремих довіреностей, а видаткові накладні по операціям з ТОВ «Лоурін Нафта Газ» містять дані щодо особи, яка отримала товар та номеру і дати довіреності, на підставі якої такий товар отриманий, а тому, в даному випадку, відсутні будь-які підстави для висновків про порушення позивачем норм Податкового кодексу України.
Також, суд звертає увагу, що довіреність не є первинним документом та відсутність такої довіреності саме по собі не може бути підставою для зменшення позивачу податкового кредиту з податку на додану вартість, який формується на підставі належним чином оформлених та зареєстрованих податкових накладних.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції про відсутність факту завищення позивачем розміру від`ємного значення суми податку на додану вартість  в серпні 2016 року та у грудні 2017 року, що призвело до зменшення  грошового зобов`язання з ПДВ 
Інші доводи апеляційної скарги відтворюють зміст акту перевірки та відзиву на позов, яким надана правильна правова оцінка.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
В апеляційній скарзі не наведено міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 2-12, 72-80, 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України, суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області  -  залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 13 лютого 2020 року у справі №420/7749/19  -  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 27.11.2020 року.

Головуючий суддя 	 	Домусчі С.Д.	
Судді	    	Семенюк Г.В.    Шляхтицький О.І.