Єдиний унікальний номер 2-76/10 
Номер провадження 22-ц/804/3624/20        

ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року
          
м. Бахмут 

справа  № 2-76/10
провадження  № 22-ц/804/3624/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого                Хейло Я.В.,
суддів         Мірути О.А., Тимченко О.О.
за участю секретаря            Цимбал Д.А.

учасники справи:

позивач          ОСОБА_1 ,
позивач        ОСОБА_2 ,
відповідач               Комунальне підприємство «Вода Донбасу»
   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Донецького апеляційного суду в місті Бахмут цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за воду та стоки (суддя Наумик О.О.), ухваленого в приміщенні суду в місті Костянтинівка Донецької області, -

ВСТАНОВИВ:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ ЗАЯВИ

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року у задоволенні позовних вимог КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за воду та стоки за період з 01 січня 2000 року по 01 листопада 2009 року у розмірі 674, 42 грн, судового збору  відмовлено.

Рішення набрало законної сили 25 лютого 2010 року.

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з заявою про ухвалення додаткового рішення про порядок виконання рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року по цивільній справі №2-76/10.

Заяву мотивував тим, що незважаючи на те, що рішення набрало чинності,  компанія КП «Компанія «Вода Донбасу» не виконує зазначене рішення суду, а саме не списує з особового рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 неправомірно нараховану суму у розмірі 674, 42 грн за період з 01.01.2000 року по 01.11.2009 року.

Посилається на положення статтей 267, 270 ЦПК України та зазначає, що у рішенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року не зазначено дії, які треба вчинити позивачу для його виконання, а саме: списати незаконно нараховану заборгованість у розмірі 674,42 гривень.

Просив ухвалити додаткове рішення у справі, яким зобов`язати КП «Компанія «Вода Донбасу» виконати рішення  Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року, а саме списати з особового рахунку № НОМЕР_1 абонента ОСОБА_2 неправомірно нараховані суми у розмірі 674, 42 за період з 01.01.2000 року по 01.11.2009 року.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВИХ РІШЕНЬ У СПРАВІ 

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин справи та на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.

ЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо відсутності зустрічної позовної заяви з вимогами про зобов`язання позивача списати нараховану плату за воду та стоки, не ґрунтуються на законі, оскільки подання зустрічного позову є правом позивача.

Звертає увагу, що судом порушено вимоги статті 376 ЦПК України, оскільки ухвала Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року не підписана головуючим суддею Наумик О.О.

Також зазначає, що суд першої інстанції, не застосував частину 1 статті 267 ЦПК України, а саме, вирішивши питання про право, не зазначив дії, що треба виконати.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу позивачем КП «Компанія «Вода Донбасу» не подано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

ОСОБА_2 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. 

Представник  КП «Компанія «Вода Донбасу» в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. 

Відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ  ПРАВА

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови ухвалити додаткове рішення.

Відповідно до частини 1 статті  367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно  з частиною  першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції відповідає.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що передбачені законом підстави для ухвалення додаткового рішення відсутні, а що стосується визначення  порядку його виконання, то   відповідно до статті 217 ЦПК України в редакції, що діяла на момент ухвалення оскаржуваного рішення визначення порядку виконання рішення суду було правом суду, а не його обов`язком. 

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року, яке набрало законної сили 16 лютого 2010 року, у задоволенні позовних вимог КП «Компанія «Вода Донбасу» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за воду та стоки за період з 01 січня 2000 року по 01 листопада 2009 року у розмірі 674, 42 грн, судового збору у розмірі 30 грн відмовлено. (а.с.3)

Підстави для вирішення питання про ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України, відповідно до якої суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року) суд розглядає цивільні справи не інакше як  за  зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін  та  інших осіб, які беруть участь у справі. Особа,  яка  бере участь у справі,  розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  Таке  право  мають також  особи  (за  винятком  тих  осіб,  які  не  мають  цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. 

Зазначені положення кореспондуються з частинами 1, 3 статті 13 діючого ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Крім того, відповідно до частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як роз`яснено у пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов,  передбачених  статтею  220  ЦПК  ( 1618-15 );  воно не може змінити суті основного рішення або містити  в  собі  висновки  про права  та  обов`язки  осіб,  які  не  брали  участі  у справі,  чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. 

Отже, враховуючи викладене, апеляційний суд, всупереч доводів апеляційної скарги заявника, вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення у справі за заявою ОСОБА_3 .  Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам ЦПК України.

Відповідно до статті 217 ЦПК України (в редакції, чинній на час ухвалення рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 05 лютого 2010 року) суд,  який  ухвалив  рішення,  може визначити порядок його виконання,  надати відстрочку  або  розстрочити  виконання,  вжити заходів  для  забезпечення  його  виконання,  про  що  зазначає  в рішенні. 

Зазначене положення кореспондується з чинною редакцією пункту 1 частини 7 статті 265 ЦПК України, відповідно до якої у разі необхідності в резолютивній частині [рішення] також вказується про порядок і строк виконання рішення.

Отже, як правильно зазначив суд першої інстанції, визначення порядку виконання судового рішення є правом суду, а не його обов`язком, яке застосовується судом у разі необхідності.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підпису головуючого судді Наумик О.О. на ухвалі Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року спростовуються матеріалами справи, з яких вбачається, що головуючим суддею підписано оскаржувану ухвалу. (а.с. 7-8)

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, та не дають підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Костянтинівського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового   шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий               Я.В. Хейло    

Судді                 О.А. Мірута

О.О. Тимченко