ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 листопада 2020 року	Львів	Справа № 140/10739/20 пров. № А/857/13722/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :
головуючого судді                                       Большакової О.О.,
суддів                                                            Затолочного В.С., Мікули О.І. 
з участю секретаря судового засідання     Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії за апеляційною скаргою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року (суддя першої інстанції Волдінер Ф.А., м. Луцьк),
В С Т А Н О В И В :
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Волинського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради, в якому просила: 
визнати протиправними дії, які виразились у прийнятті рішення від 04.02.2020 №3, яким зобов`язано позивача повернути кошти субсидії на оплату ЖКП, викладене в листі №11.6-11/165 від 18.02.2020 «Про повернення надміру виплачених коштів» та яким позивачу припинено надання житлової субсидії з лютого 2020 року; 
скасувати рішення від 04.02.2020 №3, яким зобов`язано позивача повернути кошти субсидії на оплату ЖКП, викладене в листі №11.6-11/165 від 18.02.2020 «Про повернення надміру виплачених коштів» в сумі 25123,96 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії Департаменту соціальної політики Луцької міської ради щодо прийняття рішення від 04.02.2020 № 3 про повернення надміру виплачених коштів та припинення надання житлової субсидії із лютого 2020 року. Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 04.02.2020 № 3 про повернення надміру виплачених коштів в розмірі 25 123, 96 грн. Стягнуто з Департаменту соціальної політики Луцької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 грн. 80 копійок.
Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив Департамент соціальної політики Луцької міської ради. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що пунктом 13 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 із змінами та доповненнями, які діяли на момент звернення позивача за субсидією, громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вилинули або могли вплинути на встановлення права на призначення субсидії та на визначення її розміру. В результаті верифікації по домогосподарству позивача було виявлено, що в поданих деклараціях про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, при зверненнях за призначенням житлової субсидії, позивач не задекларувала відомості про наявність у члена сім`ї домогосподарства ОСОБА_2 транспортного засобу – причіпа НОМЕР_1 , 2017 року випуску. Вказує на те, що відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу, то в даному випадку, йдеться не про заходи відповідальності, а про повернення коштів, які набуті безпідставно внаслідок недобросовісності з боку набувача, а саме через надання недостовірної інформації. 
Апелянт стверджує, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати Положення в редакції Постанови Кабінету Міністрів України, яка діяла на момент звернення позивача за призначенням житлової субсидії.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 25 вересня 2020 року та ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити в задоволені позовних вимог.
Представник позивача подав пояснення, у яких заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
Учасники справи були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом надіслання 16.11.2020 року повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. У судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення  слухання справи не направляли.
Відповідачем подано клопотання про розгляд справи за відсутності представника відповідача (апелянта). 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту соціальної політики Луцької міської ради із письмовою заявою про призначення житлової субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг з відповідними документами, перелік яких передбачено пунктом 13 Положення про призначення житлових субсидій, яке затверджене постановою КМУ від 21.10.1995 року.
На підставі вказаної заяви про призначення житлової субсидії, доданої до неї декларації про доходи і витрати  осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії ОСОБА_1 та особам зареєстрованим (фактично проживаючим) у житловому приміщенні/будинку, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , було надано субсидію на період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року.
У подальшому на підставі заяви позивача від 08.05.2019, декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії також надано субсидію на загальних підставах на період з травня 2019 року по вересень 2019 року. А також шляхом автоматичного перерахунку з жовтня 2019 року по квітень 2020 року, що підтверджується копіями перерахунків сум призначених субсидій.
За результатами проведеної перевірки правильності та повноти інформації, що надається заявником для призначення державних соціальних допомог, 22 січня 2020 року начальником відділу, посадовою особою Департаменту соціальної політики Луцької міської ради складено акт № 17, яким виявлено, що будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда) – причіп НОМЕР_1 , 2017 року випуску.
Листом № 11.6-11/165  від 18.02.2020 відповідач повідомив позивача про те, що ним встановлено факт не декларування транспортного  засобу, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років та запропоновано повернути надміру виплачені кошти за період з жовтня 2018 року по січень 2020 року в розмірі 25 123, 96 грн.
Позивач, вважаючи, що вказаним вище листом-відповіддю порушено її права, звернулась до суду з даним позовом.
Ухвалююче рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що з часу набрання чинності постановою КМУ № 878 від 20 жовтня 2019 року, редакцією Постанови № 848 виключено можливість застосування до особи заходів відповідальності, у зв`язку з не відображенням у декларації про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, відомостей про транспортний засіб – причеп, що не було враховано відповідачем при прийнятті рішення про припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії. Відтак, відповідачем протиправно припинено надання житлової субсидії ОСОБА_1 з жовтня 2018 року. Також суд зазначає, що пунктом 121 Положення № 848 передбачено, що надання житлової субсидії у випадках, зазначених у пунктах 119 і 120 цього Положення, припиняється з місяця, що настає за місяцем, в якому їх виявлено. У той же час, позивачу було припинено надання субсидії на підставі пункту 119 Положення № 848 з жовтня 2018 року, незважаючи на те, що факт наявності причепу було виявлено відповідачем в січні 2020 року. Таким чином, діюча на момент прийняття рішення про припинення житлової субсидії редакція Положення № 848 взагалі не передбачала можливості припинення надання житлової субсидії за минулі періоди, а отже, оскаржуване рішення відповідача було прийняте за відсутності правових підстав для його прийняття, не у спосіб, встановлений законодавством та із неналежним використанням відповідачем своїх повноважень.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій визначає Закон України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 № 2017-III (далі - Закон № 2017-III).
Згідно статті 5 Закону № 2017-III державні соціальні стандарти і нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за участю та погодженням з іншими сторонами соціального партнерства, якщо інше не передбачено Конституцією України та законами України.
Відповідно до статті 9 Закону № 2017-III державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг та розмірів витрат на найм житла, управління житлом і оплату комунальних послуг, які забезпечують реалізацію конституційного права громадянина на житло.
До державних соціальних нормативів належать: гранична норма витрат на управління житлом, оплату комунальних послуг, передбачених  Законом України "Про житлово-комунальні послуги", залежно від отримуваного доходу; соціальна норма житла та соціальні нормативи користування комунальними послугами, з оплати яких держава надає пільги та встановлює субсидії громадянам; показники якості управління багатоквартирним будинком і надання комунальних послуг.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 № 848 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2018 року № 329) затверджено Положення про порядок призначення житлових субсидій, яке визначає умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, а саме: житлової послуги – послуги з управління багатоквартирним будинком; комунальних послуг – послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (далі – Положення № 848).
Відповідно до пункту 1 Положення № 848 житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою громадянам – мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком.
Згідно пункту 2 Положення № 848 право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі – громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).
Відповідно до пункту 13 Положення № 848 для призначення житлової субсидії громадянин, особа якого посвідчується паспортом або іншим документом, подає структурному підрозділу з питань соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання (орендарі, внутрішньо переміщені особи – за фактичним місцем проживання): заяву про призначення житлової субсидії за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі – заява); декларацію про доходи і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, за формою, встановленою Мінсоцполітики (далі – декларація); довідки про доходи - у разі зазначення в декларації доходів, інформація про які відсутня у ДФС, Пенсійному фонді України, фондах соціального страхування тощо і відповідно до законодавства не може бути отримана за запитом структурного підрозділу з питань соціального захисту населення у порядку, встановленому цим Положенням. У разі неможливості підтвердити такі доходи довідкою до декларації додається письмове пояснення із зазначенням їх розміру; договір найму (оренди) житла (у разі наявності).
У свою чергу, підпунктом 2 пункту 6 Положення № 848 передбачено, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
Так, відповідач в обґрунтування власної позиції щодо правомірності прийняття спірного рішення посилався саме на те, що позивач не подав достовірну інформацію про наявність у нього транспортного засобу, а саме у поданій декларації від жовтня 2018 року про доходи і витрати осіб у Розділі IV «Відомості про транспортні засоби...» не вказав наявність у його власності причепу, що суперечить вимогам п.п. 2 п. 6 Положення № 848.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на безпідставність посилань відповідача на п.п. 2 п. 6 Положення № 848, оскільки пунктом 6 врегульовано питання, за яких житлова субсидія не призначається.
При цьому, необхідно врахувати пункт 14 Положення № 848 (в редакції станом на дату призначення житлової субсидії), яким передбачено, що структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
Тобто, Положенням № 848 на відповідача, як на суб`єкта владних повноважень, було покладено обов`язок перевірки документів поданих заявником для отримання субсидії, і у разі встановлення обставин передбачених пунктом 6 Порядку № 848, Управління має право прийняти рішення про не призначення субсидії.
Натомість, відповідачем під час вирішення питання про призначення позивачу субсидії жодних зауважень до наданої декларації вказано не було, що зумовило призначення субсидії.
У свою чергу, після призначення субсидіїпитання припинення надання такої субсидії не регулюється пунктом 6 Положення № 848, а застосування підлягають приписи пункту 22 Положення № 848 у відповідній редакції.
Так, відповідно до абзацу 4 пункту 22 Положення № 848 за рішенням комісії надання раніше призначеної житлової субсидії припиняється за поданням структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, управителів, об`єднання, виконавців комунальних послуг у разі, коли: у заяві та/або декларації громадянин зазначив недостовірні дані, що вплинуло на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру на суму, яка перевищує 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на день призначення житлової субсидії.
Також, пунктом 22 Положення № 848 передбачено, що у випадках, зазначених в абзацах четвертому-восьмому цього пункту, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальної послуги, громадянином.
У пункті 13 Положення № 848 зазначено, що громадянин несе відповідальність за подані відомості про доходи, майно, що вплинули або могли вплинути на встановлення права на призначення житлової субсидії та на визначення її розміру.
Тобто, зазначення заявником недостовірних даних, що вплинули на встановлення права на житлову субсидію або визначення її розміру є підставою для припинення надання житлової субсидії та повернення надміру виплаченої субсидії.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем під час звернення до відповідача із заявою про призначення житлової субсидії на оплату житлово-комунальних послуг подано  Декларацію про доходи  і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, у Розділі IV якого «Відомості про транспортні засоби, які зареєстровані в установленому порядку і з дати випуску яких минуло менше ніж 5 років (крім мопеда), що перебувають у власності або володінні осіб, які входять до складу домогосподарства, а також членів сім`ї осіб зі складу домогосподарства незалежно від реєстрації їхнього місця проживання (фактичного місця проживання)» позивач, маючи у власності транспортний засіб – причіп, вказав, що транспортних засобів він не має.
Разом з тим, підпунктами 2 пункту 6 Положення № 848 (в редакції станом на час призначення субсидії) передбачалось, що житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у своєму володінні транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда).
При цьому, за визначенням пункту 1.10 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, причіп – транспортний засіб, призначений для руху тільки в з`єднанні з іншим транспортним засобом.
Пунктом 6 Положення № 848 врегульовано не питання припинення нарахування та виплати вже призначеної житлової субсидії, а питання, за яких житлова субсидія взагалі не призначається.
Поряд з цим, безпосередньо на відповідача Положенням № 848 покладено обов`язок для нарахування субсидій направляти відповідним органам запити на отримання відомостей про наявність в осіб транспортних засобів - уповноваженими органами МВС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та МВС.
За приписами пункту 14 Положення № 848 для призначення житлових субсидій на запит структурних підрозділів з питань соціального захисту населення у п`ятиденний строк з дня його отримання подаються, зокрема, відомості про наявність в осіб транспортних засобів – уповноваженими органами МВС у порядку, встановленому Мінсоцполітики та МВС.
Структурні підрозділи з питань соціального захисту населення мають право робити запити та безоплатно отримувати у строк до 10 календарних днів від інших підприємств, установ і організацій інформацію, необхідну для призначення житлових субсидій та проведення перевірок достовірності даних, отриманих від осіб, які звертаються за їх призначенням.
У спірному випадку матеріали справи не містять доказів направлення Управлінням (на момент вирішення питання про призначення субсидії) відповідного запиту до уповноваженого органу МВС з метою отримання відомостей про наявність чи відсутність у ОСОБА_1 та членів її сім`ї зареєстрованих в установленому законодавством порядку транспортних засобів.
Будь-яких доказів, які б свідчили про свідоме неповідомлення (приховування, умисне перекручення), позивачем інформації про наявний в його власності транспортний засіб не надано.
Колегія суддів зазначає, що постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2019 року № 878 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. № 848 і від 27 липня 1998 р. № 1156» внесено зміни до Положення № 848, зокрема пункт 14, яким визначено випадки, коли житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), викладено в наступній редакції: «Житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо: 1) опалювана площа житлового приміщення перевищує 120 кв. метрів для квартир у багатоквартирному будинку, 200 кв. метрів для індивідуальних будинків (крім житлових приміщень дитячих будинків сімейного типу, прийомних сімей, багатодітних сімей, сімей, у яких на початок місяця, з якого призначається субсидія, проживають троє і більше дітей, з урахуванням тих, над якими встановлено опіку чи піклування); 2) будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства має у власності транспортний засіб, що підлягає державній реєстрації і з дати випуску якого минуло менше п`яти років (крім мопеда і причепа).....".
Отже, з часу набрання чинності постановою КМУ від 20.10.2019 року № 878 передбачено можливість призначення житлової субсидії особам, які мають у власності транспортний засіб – причіп, що в свою чергу, виключає можливість застосування до вказаних осіб заходів відповідальності у вигляді припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
На противагу вищезазначеному, до позивача застосовано заходи відповідальності передбачені пунктом 125 Положення № 848 (в редакції чинній на момент виявлення порушення), зокрема, у випадках, зазначених в абзацах четвертому-сьомому пункту 119 цього Положення, на вимогу структурного підрозділу з питань соціального захисту населення, який призначив житлову субсидію, сума надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії повертається громадянином, а сума житлової субсидії, яка надавалася не у грошовій формі, повертається управителем, об`єднанням, виконавцем комунальних послуг шляхом зняття відповідних сум з особових рахунків отримувачів субсидії. У разі призначення житлової субсидії громадянину на наступний період структурний підрозділ з питань соціального захисту населення може утримувати суму надміру виплаченої житлової субсидії під час виплати щомісячних сум субсидій шляхом їх зменшення не більш як 20 відсотків.
Колегія суддів зазначає, що з часу набрання чинності  постановою КМУ №878 від 20.10.2019   передбачено можливість призначення житлової субсидії особам, які мають у власності транспортний засіб – причеп, що, в свою чергу, виключає можливість застосування до особи заходів відповідальності у вигляді припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
Згідно із  статтею 58 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Офіційне тлумачення цього положення надано  рішенням Конституційного Суду України від 09.02.99 р. № 1-рп/99  у справі за конституційним зверненням Національного банку України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Так, Конституційним Судом України наголошено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти як таку, що починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події чи факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Дія  закону  чи іншого нормативно-правового акта поширюється тільки на ті відносини, які виникли після набуття ним чинності. Це є однією з найважливіших гарантій правової стабільності, впевненості суб`єктів права в тому, що їх правове становище не погіршиться з прийняттям нового  закону  чи іншого нормативно-правового акта.
За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той  закон  або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
Водночас,  Конституція України  передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.
Зазначена правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року у справі № 6-2705цс16.
У даному випадку, з часу набрання чинності  постановою КМУ від 20.10.2019 року № 878, редакція Постанови № 848 виключає можливість застосування до особи заходів відповідальності у зв`язку з не відображенням у  декларації про доходи  і витрати осіб, які звернулися за призначенням житлової субсидії, відомостей про транспортний засіб - причіп, що не було враховано відповідачем при прийнятті рішення про припинення надання призначеної житлової субсидії та повернення суми надміру перерахованої (виплаченої) житлової субсидії.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для прийняття оскаржуваного рішення про припинення надання позивачу житлової субсидії    та повернення надміру виплачених коштів, а вітак, позовні вимоги є огрунтованими та правомірно задоволені судом першої інстанції
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.
Відповідно до ст.139 КАС України, судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Департаменту соціальної політики Луцької міської ради залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2020 року у справі №140/10739/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 04.12.2020.