ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1119/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Соломко І.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 листопада 2020 року                                                                                     м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Зуєнко Д.П., за участі представника відповідача Балишева М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Новгород-Сіверські Аграрні Інвестиції" до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення  
                                                    В С Т А Н О В И В :

27.03.2020 Приватне підприємство "Новгород-Сіверські Аграрні Інвестиції" (далі - ПП "Новгород-Сіверські Аграрні Інвестиції") звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 16.03.2020 № 000009600500.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірне податкове повідомлення-рішення є незаконними та підлягає скасуванню, оскільки реальність вчинення господарських операцій за період, визначений в акті перевірки, повністю підтверджується первинними документами, в той час, як контролюючим органом не доведено порушення саме позивачем положень законодавства, а відомості щодо неможливості здійснення господарської діяльності іншими суб`єктами господарювання контрагентів позивача-ТОВ ТТК «Континент» та  ТОВ «СТАР ОІЙЛ Україна» не можуть бути підставою для притягнення позивача до податкової відповідальності. 
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 р. позовні вимоги задоволено повністю: скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 16.03.2020 № 00000960500.
Суд першої інстанції виходив з того, що позивачем доведено обґрунтованість позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області від 16.03.2020 № 00000960500, оскільки були надані первинні документи, які відповідають вимогам чинного законодавства.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 року як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що висновки акту перевірки від 21.02.2020 № 229/05/35289259 про відсутність реального (законного) джерела походження податкового кредиту по ланцюгу постачання є правильними, тому підстави для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 16.03.2020 № 000009600500 відсутні.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, яким підтримано висновки суду першої інстанції.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги просив її задовольнити.
Позивач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Справу розглянуто в межах доводів апеляційної скарги.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ПП «Новгород - Сіверські Аграрні Інвестиції» є юридичною особою, зареєстровано 02.10.2007 за номером  10521020000000324, ідентифікаційний код 35289259, перебуває на податковому обліку з 03.10.2007 за № 1931, є платником податку на додану вартість. Вид діяльності змішане сільське господарство(а.с. 15-22 т.2).
У період з 12.02.2020 по 18.02.2020 посадовими особами Головного управління ДПС у Чернігівській області проведено документальну планову виїзну перевірку ПП «Новгород - Сіверські Аграрні Інвестиції» з питань правомірності формування податкової звітності з податку на додану вартість за березень 2019 по взаємовідносинам ТОВ ТТК «Континент» та  ТОВ «СТАР ОІЙЛ Україна».
За наслідками перевірки відповідачем складено акт від 21.02.2020 № 229/05/35289259  про  порушення позивачем п. 44.1 ст. 44. п.185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3. п.198.6 ст.198. п. 200.1. 200.4. ст. 200. п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (із змінами і доповненнями), в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 833081,00 грн ПДВ, в тому числі: березень 2019 - 538772,00 грн; квітень 2019 -294309,00 грн.
На підставі даного акту прийнято податкове повідомлення-рішення від 16.03.2020 № 000009600500, яким зменшено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на суму 833081,00 грн. Підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, став висновок контролюючого органу про безпідставне документальне оформлення господарських операцій з ТОВ ТТК «Континент» та  ТОВ «СТАР ОІЙЛ Україна», оскільки перевіркою встановлено відсутність реального (законного) джерела походження  послуг по ланцюгу постачання.
Вищенаведені обставини підтверджені належними та допустимими доказами, і не є спірними.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги, тобто в даному випадку дослідженню підлягає реальність господарських операцій, що є визначальною для встановлення податкових зобов`язань та виникнення права на податковий кредит, добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.1.1. ст.1 Податкового кодексу України даний кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених  пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпунктом 20.1.4. пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України органам державної податкової служби надане право проводити перевірки платників податків (крім Національного банку України) в порядку, встановленому цим Кодексом. Порядок проведення перевірок визначений статтями 75-86 Податкового кодексу України.
Платники податку на додану вартість, об`єкти, база та ставки оподаткування, перелік неоподатковуваних та звільнених від оподаткування операцій, особливості оподаткування експортних та імпортних операцій, поняття податкової накладної, порядок обліку, звітування та внесення податку до бюджету визначені розділом 5 Податкового кодексу України.
Відповідно до пункту 198.1. статті 198 Податкового кодексу України (в редакції на день здійснення господарських операцій) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;
ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Пунктом 198.2. цієї ж статті визначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно пункту 198.3. цієї ж статті податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими  пунктом 201.11  статті 201 цього Кодексу.
У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність Україні» від 16 липня 1999 року N 996-XIV (надалі за текстом Закон № 996) метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства.          
Частина 2 даної статті передбачає, що бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до статті 1 Закону № 996 документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення є первинним документом.
Згідно частини 1 статті 9 Закону № 996 первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій є підставою для бухгалтерського обліку. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.
Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону № 996, є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Згідно із статтею 1 Закону № 996  господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Отже,  судом першої інстанції вірно зазначено, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Як вбачається зі змісту акту перевірки та доводів апеляційної скарги  ГУ ДПС у м. Києві, висновки щодо порушення позивачем приписів п. 44.1 ст. 44. п.185.1 ст. 185, п.198.1, п.198.3. п.198.6 ст.198. п. 200.1. 200.4. ст. 200. п.201.1 ст. 201 Податкового кодексу України зроблено з огляду на відсутність факту реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ ТТК «Континент» та  ТОВ «СТАР ОІЙЛ Україна».
На підтвердження фінансово-господарських відносин між позивачем та ТОВ ТТК «Континент» (постачальник) позивачем надано договір на надання транспортно-експедиторських послуг № 1503/02-19-к від 15.03.2019, який діяв не окремо, а укладався з метою виконання обов`язків позивача по зовнішньо-економічному контракту з експорту кукурудзи 3-го класу врожаю 2018 року в кількості 2700 тон ± 5%, перевезення якої і забезпечував ТОВ ТТК «КОНТИНЕНТ».
Сама поставка кукурудзи включала наступні складові, кожен з яких в своїй сукупності свідчить про реальність господарської операції, участь в якій брало ТОВ ТТК «КОНТИНЕНТ».
З наданого позивачем договору складського зберігання сільськогосподарської продукції №13/12-2018р. від 13.12.2018 року вбачається зберігання позивачем на зерновому складі ПСП «ЯНА ПЛЮС» кукурудзу 3-го класу врожаю 2018 року. Факт зберігання кукурудзи підтверджується складськими квитанціями на зерно:№           1800405 від 27.12.2018р., № 1800404 від 26.12.2018р.,          №           1800387 від 17.12.2018р.,           №           1800389 від          17.12.2018р., № 1800391 від 17.12.2018р.,          №           1800392 від 18.12.2018р.,          №           1800397 від          20.12.2018р., № 1800396 від 19.12.2018р.,          №           1800399 від 22.12.2018р.,          №           1800398 від          21.12.2018р., № 1800403 від 26.12.2018 р.,          №           1800402 від 26.12.2018р.
Також судом встановлено, що 14.03.2019 року між Позивачем та VIKING TRADING OЬ (Таллінн, Естонія) був укладений контракт № 2608NS-VT19FS (надалі - «Контракт»), За умовами Контракту Позивач мав поставити в адресу VIKING TRADING OЬ кукурдзу 3-го класу врожаю 2018 року на умовах DAP порт Южний, термінал ТОВ «БОРІВАЖ» залізничним транспортом. Проте, після підписання Контракту було погоджено внесення в нього змін в частині способу поставки з залізничного на автомобільний транспорт, про що сторони уклали окрему додаткову угоду № 1 до Контракту від 14.03.2019 року.
Саме у зв`язку з цим Позивач звернувся до TOB ТТК «КОНТИНЕНТ», уклав відповідний Договір перевезення, а 15.03.2019 року оформив Заявку № 1 на перевезення 2700,00 тон кукурудзи 3-го класу на термінал ТОВ «БОРІВАЖ». Зауваження щодо достовірності факту оплати за вказані експедиторські послуги у Відповідача відсутні. Покупець за Контрактом VIKING TRADING OЬ отримав кукурудзу 3-го класу в порту і Одеською митницею ДФС було підтверджено всі відомості щодо експорту зазначеного товару відповідно до двох вантажних митних декларацій (ВМД):           № UA500170/2019/008330 дата відмітки митним органом 01.04.2019 р. к-ть тон - 1000,262 та № UA500170/2019/008312 дата відмітки митним органом 01.04.2019 р. к-ть тон - 1688,226 На загальну кількість 2688,488 тон, та сплатив кошти, які надійшли на рахунки Позивача, що підтверджено банківськими виписками.
На виконання своїх зобов`язань за Договором перевезення ТОВ ТТК «КОНТИНЕНТ» було надано Позивачу відповідні акти наданих послуг.
Перевіривши надані позивачем документи, колегія суддів підтримує висновок суду щодо доведення позивачем реального характеру господарських операцій  з ТОВ ТТК «КОНТИНЕНТ».
Посилання відповідача на порушення статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме що із Актів неможливо встановити зміст і обсяг господарської операції колегія суддів не приймає з огляду на відсутність у законі чітких вимог щодо розкриття змісту та обсягу господарської операції, але, в усіх Актах наданих послуг, підписаних між Позивачем та TOB ТТК «КОНТИНЕНТ» міститься вся необхідна, достатня інформація, з якої можна встановити змість, обсяг, одиницю виміру господарської операції. Так в Актах наданих послуг зазначено: вид послуг (Транспортно-експедиційні послуги по перевезенню), вид товару, що перевозиться (кукурудза), маршрут перевезення, кількість, одинця виміру, вартість за одиницю виміру, сума без ПДВ, ПДВ, та сума з ПДВ.
Отже, вказана в Актах наданих послуг інформація в повні мірі відповідає вимогам абзацу 4 пункту 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Крім того, в акті від 21.02.2020 № 229/05/35289259 відповідач зазначає, що сформовані позивачем дані податкового обліку за квітень 2019 року не опосередковуються реальним рухом активів та не підтверджують фактичне здійснення господарських операцій з постачальником ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА»», підставою для цього є зокрема інформація, що ТОВ «СП «АЛЬЯНС» є фігурантом у кримінальному провадженні № 42017170000000115 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 336, частиною 1 статті 204, частини 5 статті 27, частини З статті 212 ККУ. Крім того, вказує на недоліки у документах бухгалтерського обліку.
На підтвердження реальності господарських операцій між позивачем та його контрагентами ТОВ «СТАР ОІЙЛ Україна» позивачем наданий договір постачання нафтопродуктів № 1206 від 26.03.2019 року,  відповідно до п. 3.8 якого окремі зобов`язання постачальника «ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА» щодо поставки товару, виконуються третіми особами, зокрема і вантажовідправником. Тобто самі умови Договору постачання передбачали, що товар може і не знаходиться безпосередньо у ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА», він міг виступати як посередник, трейдер тощо щодо товару. Таким чином ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА» не обов`язково мав виступати виробником або безпосереднім імпортером нафтопродуктів для здійснення операцій з продажу бензину чи дизпалива.
На підтвердження поставки дизпалива позивачем надано видаткові накладні: видаткова накладна № 492 від 01.04.2019 на 33 000,00 л; видаткова накладна № 494 від 01.04.2019 на 48,00 л; видаткова накладна № 563 від 09.04.2019 на 38 000,00 л; видаткова накладна № 564 від 09.04.2019 на 38,00 л; видаткова накладна № 634 від 20.04.2019 на 37 996,00 л. Всього: 109 083,00 л. дизпалива ( а.с. 206,207,209,211,213 т.1).
При цьому рух/поставка дизпалива в резервуари позивача підтверджується наявними ТТН, які відповідають даті та об`єму дизпалива, переданого ТОВ «СТАР ОІИЛ УКРАЇНА» позивачу, а саме: ТТН № Р492 від 01.04.2019, № Р494 від 01.04.2019, № Р563 від 09.04.2019, № Р564 від 09.04.2019, № Р634 від 20.04.2019 (а.с.206,208,210,212,214 т.1).
Відомості про прийняття дизпалива від ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА» в об`ємі 109 083,00 л. у квітні 2019 року містяться у звіті про рух нафтопродуктів на АЗС матеріально-відповідальної особи позивача - Пунтус С.В. про надходження в резервуари позивача дизпалива в об`ємі 71 068,00л. з 01 по 15.04.2019 та в об`ємі 37 996,00 л. з 16 по 30.04.2019 (а.с.216,241 т.1).
Відповідно до даних бухгалтерського обліку позивача, у нього були відсутні інші контрагенти, які здійснювали постачання нафтопродуктів в 2019 році, що підтверджується Аналізом рахунку 203 (паливо та паливо мастильні матеріали) за квітень 2019р (а.с.13 т.2).
Також з матеріалів справи видно, що дизпаливо у квітні місяці 2019 року придбано лише у підприємства ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА», що відображено на бухгалтерському рахунку 6315 (Розрахунки з вітчизняними постачальниками), в подальшому товар розподілене по транспортним засобам, що відображено на бухгалтерському рахунку 203 (паливо та паливо мастильні матеріали) і списано на витрати, що відображено на бухгалтерських рахунках 2361, 911, 912. Списання палива підтверджується документами, наявними в матеріалах справи та відповідачем не заперечується.
Вказані обставини доводять факт використання позивачем придбаного дизельного палива у власній господарській діяльності.
Також, позивачем суду надано документи, які підтверджують рух активів за вказаними господарськими операціями, зокрема виписками по рахунку в ПАТ «Банк Восток» Дніпро за період з 27.03.2019 по 10.04.2019, з 28.03.2019 по 10.04.2019, з 01.05.2019 по 20.05.2019.
Отже, надані первинні документи на підтвердження здійснення господарських операцій позивача з його контрагентами оформлені відповідно до вимог ч.2  ст.9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", всі господарські операції знайшли своє відображення у бухгалтерському обліку позивача та доводять наявність змін в активах позивача під час вчинення господарської операції.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивач надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності беззаперечно свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
При цьому, колегія суддів зауважує, що жодні юридичні, фізичні особи та фізичні особи-підприємці, вказані відповідачем в ланцюжку поставки нафтопродуктів, окрім ТОВ «СТАР ОІЙЛ УКРАЇНА», не є контрагентами Позивача. 
При цьому, аргументи відповідача ґрунтуються на інформації, яка наявна в інформаційних базах ДФС, однак, така інформація не є належним та допустимим доказом у справі, а висновки про відсутність у контрагентів позивача умов для здійснення фінансово-господарської діяльності зроблені на підставі службової інформації, що є недостатньою для визнання господарських операцій з позивачем нереальними (безтоварними).
Також судом першої інстанції правильно не взято до уваги посилання відповідача на досудові розслідування в кримінальних провадженнях за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст. 209 Кримінального кодексу з огляду на відсутність вироку суду відносно будь-кого - позивача та контрагентів за ознаками злочину, передбаченого частиною другою статті 205, 212 КК України.
Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.
Частиною 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на надані позивачем документи, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині оскарження податкового повідомлення-рішення від 16.03.2020 № 000009600500, оскільки підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість є факт реального здійснення операцій у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.
Колегія суддів при прийнятті рішення у даній справі приймає до уваги позицію Верховного суду висловлену у постанові суду у справі № К/9901/6704/18  (804/4940/14) від 06.02.2018, зокрема, що  наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу. В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі платника у зв`язку з його господарською діяльністю.
Згідно з частиною 2 статті 74 КАС України обставини, які за законом повинні бути   підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими   засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Апеляційному суду також не були надані докази щодо наявності обвинувального вироку відносно посадових осіб контрагента позивача.
Отже усі наведені аргументи апелянта колегія суддів вважає такими, що не заслуговують уваги, оскільки не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для її скасування.
Повний текст постанови виготовлено 23.11.2020 р.
Керуючись статтями 308, 309, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

                                                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 р. - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 06 серпня 2020 р. у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства "Новгород-Сіверські Аграрні Інвестиції" до Головного управління Державної податкової служби України у Чернігівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення  - залишити без змін.
Постанова  суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

                                                                                                                                                                                                                                           

Колегія суддів:                                                                                              О.В. Карпушова  

                                                                                                             Л.В. Губська

                                                                                                              О.В. Епель