28.10.20
22-ц/812/1765/20
Єдиний унікальний номер судової справи: 490/815/19
Номер провадження № 22 - ц/812/1765/20 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2020 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:
головуючого - Крамаренко Т.В.,
суддів - Базовкіної Т.М., Царюк Л.М., 
із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,
за участю приватного виконавця - Куліченка Д.О., боржника - ОСОБА_1 його представника – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича
на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2020 року, постановлену під головуванням судді - Чулуп О.С., в приміщенні того ж суду за скаргою ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження,-

в с т а н о в и л а:

25 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою в якій просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області незаконними та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження №56488419 від 28 травня 2018 року.
В обґрунтування своєї скарги ОСОБА_1 зазначав, що 15 січня 2019 року ним було отримано лист приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. в який містилися вимога від 11 січня 2019 року за №72.
Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 56488419 він дізнався, що 28 травня 2018 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача - ПАТ «Дельта Банк» від 17 травня 2018 року щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-4-7875/09 від 18 лютого 2010 року на якому міститься остання відмітка щодо виконання 02 жовтня 2012 року, тобто більше ніж сім років тому.
Посилаючись на те, що приватний виконавець прийняв до виконання виконавчий лист строк пред`явлення до виконання якого вже минув, ОСОБА_1 просив про задоволення своєї скарги.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2020 року скаргу задоволено. Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О. щодо відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню листа № 2-4-7875/2009 виданого 18 лютого 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва неправомірними. Постанову приватного виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. від 28 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-4-7875/2009 виданого 18 лютого 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва скасовано.
Ухвала суду мотивована тим, що виконавчий лист містить останню відмітку про виконання рішення суду за 02 жовтня 2012 рік, а тому відповідно положень ч.4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк для виконання цього рішення починає свій відлік з 03 жовтня 2012 року та спливає 03 жовтня 2015 року. Стягувач звернувся до приватного виконавця лише в травні 2018 року, тобто більше ніж через 2 роки після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.
В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, постановленої з грубим порушення норм процесуального права, просив її скасувати та відмовити в задоволенні скарги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що остання відмітка на виконавчому документі зроблена органом ДВС 04 квітня 2016 року, а тому приватним виконавцем правомірно та в межах строків встановлених законом прийнято виконавчий лист № 2-4-7875/2009 до виконання та відкрито виконавче провадження.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник стягувача ТОВ «Глобал Спліт» у судове засідання не з`явися надав заяву про розгляд справи без участі представника, а також зазначив про підтримку апеляційної скарги приватного виконавця в повному обсязі. 
Заслухавши суддю - доповідача, осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.263 ЦПК України ).
Під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або відмовити в позові (ст. 264 ЦПК України).
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам Закону не відповідає.
В силу положень ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.
За статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами Закону України «Про виконавче провадження», обов`язок примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили покладається, зокрема, на державних виконавців в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження». 
Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення є сферою регулювання статті 6 Конвенції. Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав і обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань, та правомірне очікування на виконання ухваленого рішення.
Крім цього в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року визначено, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року).
З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 23 листопада 2009 року позов АКІБ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто на користь АКІБ «УкрСиббанк» солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 146 447, 91 грн. та судові витрати у розмірі 1 714,47 грн. (т.1 а.с.34).
Вказане рішення набрало законної сили 27 грудня 2009 року.
18 лютого 2010 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист №2-4-7875/2009р. на підставі якого постановою старшим державним виконавцем Ленінського відділу ДВС від 18 березня 2010 року було відкрито виконавче провадження (т.1 а.с.84-87).
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 квітня 2013 року заяву ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони у виконавчому провадженні по справі №2-4-7875/09 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено частково. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні у справі № 2-4-7875/09 з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» (т. 1 а.с. 61).
В подальшому ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 грудня 2018 року заяву ТОВ «Глобал Спліт» про заміну сторони виконавчого провадження було задоволено. Замінено сторону стягувача у виконавчому листі по справі № 2-4-7875/09 з ПАТ «Дельта банк» на його правонаступника ТОВ «Глобал Спліт» (т. 1 а.с.114). 
Задовольняючи скаргу  ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що остання відмітка на виконавчому листі №2-4-7875/2009 за 02 жовтня 2012 рік, а тому відповідно положень ч.4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» трирічний строк для виконання цього рішення починає свій відлік з 03 жовтня 2012 року та спливає 03 жовтня 2015 року. Стягувач звернувся до приватного виконавця лише в травні 2018 року, тобто більше ніж через 2 роки після спливу строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, а відтак виконавче провадження було відкрито приватним виконавцем з порушенням строків пред`явлення виконавчого листа до виконання.
Однак з таким висновком суду погодитися в повній мірі не можливо.
Згідно ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудовим спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разу відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню – з наступного дня після його прийняття. 
Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання (п.2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»). 
За положеннями статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається у разі, зокрема, пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Виходячи з тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. 
Таким чином, повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».
Як вбачається з копії виконавчого листа №2-4-7875/2009, оригінал якого було оглянуто під час апеляційного розгляду, починаючи з березня 2010 року до 04 квітня 2016 року перебував на виконані та його неодноразово було повернуто, так 27 грудня 2011 року на підставі п.2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», останній раз Ленінським відділом ДВС 04 квітня 2016 року (т.1 а.с.233). 
За таких обставин, після повернення стягувачу виконавчого листа 04 квітня 2016 року строк для пред`явлення починається заново та закінчується 04 квітня 2019 року.
28 травня 2018 року ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ТОВ «Глобал Спліт» втретє звернувся до приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Д.О., із заявою про відкриття виконавчого провадження про примусове стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» на підставі виконавчого листа №2-4-7875/09 від 18 лютого 2010 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого для пред`явлення виконавчих документів для виконання.
Отже, встановлене свідчить про правомірність винесення приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. постанови про відкриття виконавчого провадження 28 травня 2018 року.
На вказане суд першої інстанції належної уваги не звернув, а тому дійшов помилкового висновку про пропуск строку пред`явлення до виконання стягувачем виконавчого листа №2-4-7875/2009 виданого Центральним районним судом м. Миколаєва 18 лютого 2010 року, у зв`язку з чим безпідставно визнав дії приватного виконавця Куліченка Д.О. щодо відкриття виконавчого провадження неправомірними та скасував постанову від 28 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом. 
За таких обставин, ухвала суду на підставі п.п.1,3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Сергійовича від 28 травня 2018 року про відкриття виконавчого провадження.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича задовольнити.
Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича щодо відкриття виконавчого провадження відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного її тексту до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: Т.М. Базовкіна 

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 жовтня 2020 року.