ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 823/1427/18                                    Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Кульчицький С.О.,                                                                                                                                             Суддя-доповідач Кобаль М.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого                                Кобаля М.І.,
суддів                                         Бужак Н.П., Костюк Л.О., 
при секретарі                                Хмарській К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні без участі сторін апеляційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року  за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про стягнення частини невиплаченої заробітної плати, -
ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року  у справі № 823/1427/18.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подану заяву за нововиявленими обставинами.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст.313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, не перешкоджає слухання справи.
Справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в м. Києві, без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а оскаржувану ухвалу - скасувати, виходячи з наступного.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України,  підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з  матеріалів справи, рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року в справі № 823/1427/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 22.01.2019 року та постановою Верховного Суду від 30.01.2020 року, відмовлено у задоволенні вказаного позову повністю.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодилися суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що ОСОБА_1 фактично оскаржує розмір доплати за службу в нічний час, стягнутої за рішенням суду, а надання матеріальної допомоги є правом керівника на прийняття такого рішення; інші вимоги виникли на підставі судового рішення у справі № 823/1430/17, яке на час розгляду справи не набрало законної сили, оскільки скасоване судом апеляційної інстанції.
19.02.2020 року до Черкаського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява про перегляд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року в справі № 823/1427/18 за нововиявленими обставинами.
Зазначена заява обґрунтована тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 року в справі № 823/1430/17 визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 10.08.2017 року №1258 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції. Визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 17.08.2017 року №303 о/с «По особовому складу» про звільнення інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції. Поновлено ОСОБА_1 , починаючи з 18.08.2017 року, на посаді інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року в справі №823/1430/17 залишено без змін вказане рішення. 
На виконання вказаного рішення суду, наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 03.01.2018 за № 3 о/с позивача поновлено на посаді з 18.08.2017.
Наказом Департаменту патрульної поліції Національної поліції України від 02.01.2018 № 1о/с, відповідно до п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» позивача звільнено зі служби в поліції.
Відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 вказане рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено повністю у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Доказів оскарження позивачем у касаційному порядку постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018 у справі №823/1430/17 станом на день ухвалення рішення у справі № 823/1427/19 не надано. 
Відмовляючи в задоволенні заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач звертаючись до суду з вимогами про стягнення з відповідача частини невиплаченого посадового окладу починаючи з 01.03.2016 по 30.06.2016, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 по 02.01.2018, компенсації за невикористану в 2017 році відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу за 2018 рік, посилався на те, що обов`язок відповідача щодо виплати заявлених у позовній заяві сум виник у відповідача на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 року у справі № 823/1430/17, яке станом на день ухвалення рішення у справі №823/1427/18 не набрало законної сили, оскільки було скасоване постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06.06.2018, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він не знайшов свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року у справі № 823/1427/18, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення вказаного питання, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції помилково прийнято рішення про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.
Посилаючись на наявність підстав для перегляду рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року по справі № 823/1427/18 за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 15.12.2017 року у справі № 823/1430/17 визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 10.08.2017 №1258 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» в частині звільнення інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в Національній поліції; визнано протиправним та скасовано наказ Департаменту патрульної поліції від 17.08.2017 №303 о/с «По особовому складу» про звільнення інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_1 зі служби в поліції; поновлено з 18.08.2017 року позивача на посаді інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції. 
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 у справі №823/1430/17 залишено без змін вказане рішення. 
Надаючи оцінку мотивам суду першої інстанції про те, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року по справі № 823/1430/17 на предмет її віднесення до нововиявлених обставин у справі, що розглядається, за своєю правовою природою рішення суду, є новою, але не нововиявленою обставиною, відтак, не є підставою для перегляду рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 у справі № 823/1427/18 за нововиявленими обставинами у силу статті 361 КАС України, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
За нормами статей 1 та 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику ЄСПЛ та Європейської комісії з прав людини.
Як вбачається з рішень ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі      «Pravednaya v. Russia» (Праведна проти Росії), та рішення від 06 грудня 2005 року у справі «Popov v. Moldova» № 2 (Попов проти Молдови № 2), процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що мотиви на які посилається позивач в заяві про перегляд рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.07.2018 року в справі № 823/1427/18 за нововиявленими обставинами є обґрунтованими та заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції.
Так, апелянт посилається на те, що в даній справі останнім не подано належні докази до моменту винесення остаточного рішення по суті позовних вимог,  а саме: рішення у справі № 823/1430/17, з якого вбачається, що ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції, починаючи з 18.08.2017 року на посаді інспектора роти №3 батальйону управління патрульної поліції в м. Черкаси Департаменту патрульної поліції, через те, що постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2020 року у справі №823/1430/17 останнім отримано 31.01.2020 року, тобто на один день пізніше ніж Верховним Судом ухвалено постанову від 30.01.2020 року в справі № 823/1427/18.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що вказані обставини не можуть бути штучними перешкодами для захисту прав та законних інтересів ОСОБА_1 , якого поновлено на посаді у Департаменті патрульної поліції, а тому останній має право на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 року по 02.01.2018 року, компенсації за невикористану в 2017 році відпустку та середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року (день ухвалення даної постанови), з огляду на наступне.
Відповідно до довідки Департаменту патрульної поліції, відповідно до якої грошове забезпечення позивача у червні та липні 2017 року становило      - 9 303 грн. 45 коп.
З викладеного вбачається, що середньоденне грошове утримання позивача становить 152 грн. 52 коп. (5 123 грн. 45 коп. (червень 2017)      + 4 180 грн. 00 коп. (липень 2017) : 61 (кількість відпрацьованих днів) = 9 303 грн. 45 коп.).
Щодо стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 року по 02.01.2018 року на користь   ОСОБА_1 , з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню при виплаті грошового забезпечення, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.
Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Cтаттею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правовими положеннями статті 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 1-3   ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України   судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Отже, обов`язковість рішень суду являється однією з основних засад судочинства.
За приписами ст. 235 Кодексу законів про працю України   у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції»   іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
При винесенні рішення про оформлення трудових відносин з працівником, який виконував роботу без укладення трудового договору, та встановлення періоду такої роботи чи роботи на умовах неповного робочого часу, у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, в установі, організації, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про нарахування та виплату такому працівникові заробітної плати у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, про нарахування та сплату відповідно до законодавства податку на доходи фізичних осіб та суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи.
Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.
Відповідно до   ст. 236 Кодексу законів про працю України   у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 25.07.2018 року в справі №552/3404/17, вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.
Так, колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що у даному випадку, період з дня ухвалення Окружним адміністративним судом м. Києва рішення в адміністративній справі №823/1430/17 - з 15.12.2017 року по 02.01.2018 року (останній день вимушеного прогулу позивача) є підставою для стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду на користь   ОСОБА_1 , з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню при виплаті грошового забезпечення.
У даному випадку, сума середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 року по 02.01.2018 року, як підлягає стягненню на користь   ОСОБА_1 становить 2 897,88 грн. (152,52*19 днів = 2897,88 грн.), з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню при виплаті грошового забезпечення.
Щодо компенсації позивачу за невикористану в 2017 році відпустку та стягнення з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року (день ухвалення даної постанови), колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно виконується не з часу набуття ним законної сили (як це передбачено для переважної більшості судових рішень), а негайно з часу його проголошення (постановлення).
Аналогічна правова позиція визначена Верховним Судом в судовій практиці у подібних справах, зокрема, у постанові від 09.02.2018 у справі №П/811/218/14, від 16.02.2018 у справі №807/2713/13-а.
Правовими положеннями ч. 1 статті 47 КЗпП встановлено, що   власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу.
У свою чергу, ч. 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Згідно з частиною 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності       спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Отже, несвоєчасний розрахунок зі звільненим      працівником є триваючим правопорушенням, отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог, у зв`язку з таким порушенням лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного повного розрахунку.
Таким чином, оскільки період часу з 05.01.2018 року по дату винесення даної постанови судом апеляційної інстанції по даній справі є затримкою розрахунку з позивачем, який відбувається з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відповідно до ч. 3 п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.
Як вже вище зазначено судом, та не заперечувалося сторонами, середньоденне грошове утримання позивача становить 152 грн. 52 коп.
Отже, середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні ОСОБА_1 по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року (день ухвалення даної постанови) становить 163   959,00 грн. (152,52 грн.*1075 днів = 163   959,00 грн.) та підлягає стягненню на користь останнього.
Щодо стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України компенсації на користь позивача за невикористану в 2017 році відпустку, колегія судддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Розрахунок з позивачем під час звільнення останнього (до 05.01.2018 року) проведено не в повному обсязі з огляду на протиправну невиплату позивачу компенсації за невикористану відпустку за 2017 рік, а саме: 15 днів, що відповідно до частини першої   статті 117 КЗпП України також   є підставою для виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Крім того, не заслуговують на увагу суду доводами відповідача, що позивач у зв`язку зі звільненням у 2018 році, мав право тільки на отримання компенсації за невикористану відпустку у році звільнення та не має право на отримання компенсації за невикористану відпустку за інші періоди служби.
У свою чергу, стаття 93 Закону України «Про Національну поліцію» не містить приписів, які забороняють виплату поліцейському, який звільняється, компенсації за невикористану відпустку за інші періоди служби.
До правовідносин, пов`язаних з проходженням публічної служби підлягає застосуванню трудове законодавство, в тому числі Кодекс законів про працю України   (далі - КЗпП України) та   Закон України «Про відпустки».
Згідно зі статтею 24 Закону України «Про відпустки», норми якої кореспондуються з нормами статті 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А 1 групи.
Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 , має право на компенсацію за невикористані 15 днів відпустки за 2017 рік, в розмірі 2287,80 грн. (152,52 грн. *15 = 2287,80 грн.).
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 15 днів невикористаної відпустки за 2017 рік.
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є  стягнення з відповідача на користь позивача вищезазначених сум компенсації, середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду і за весь час затримки виплати грошового забезпечення.
Щодо вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості у сумі 319 грн. 44 коп. по грошовому забезпеченню у вигляді доплати за службу в нічний час, за період з 01.03.2016 року по 08.06.2017 року, внаслідок допущення технічної помилки при обрахунку суми під час звернення до суду із відповідним позовом, Черкаський окружний адміністративний суд у рішенні від 05.07.2018 року по справі №823/1427/18 зазначив наступне.
Обрахунок розміру належної до виплати позивачу доплати за службу в нічний час, за період з 01.03.2016 року по 08.06.2017 року, був предметом розгляду Черкаським окружним адміністративним судом під час розгляду адміністративної справи 823/1566/17.
Постановою від 08.12.2017 року Черкаського окружного адміністративного суду у справі №823/1566/17, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.04.2018 року, стягнуто з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 заборгованість у вигляді доплати за службу в нічний час за період з 01.03.2016 по 04.06.2017 в сумі 3 586 грн. 56 коп.
З огляду на зазначене, вказані вимоги не підлягають перегляду під час розгляду даної справи.
Щодо вимог про надання матеріальної допомоги позивачу, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, відповідно до Розділу І наказу Міністерства внутрішніх справ № 260 від 06.04.2016 року, до складу грошового забезпечення входять:
1) посадовий оклад;
2) оклад за спеціальним  званням;
3) щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер);
4) премії;
5) одноразові додаткові  види грошового забезпечення.
Отже, матеріальна грошова допомога не входить до складу грошового забезпечення поліцейського.
Відповідно до п. 13 Розділу ІІ наказу Міністерства внутрішніх справ № 260 від 06.04.2016 року поліцейським, у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, один раз на рік надається матеріальна допомога для оздоровлення в розмірі посадового окладу.
Допомога для оздоровлення надається поліцейському за його рапортом, погодженим керівником фінансового підрозділу, в межах асигнувань на зазначені цілі.
Так, ОСОБА_1 дійсно звертався до керівника з рапортами про надання матеріальної допомоги за 2017-2018 роки, проте надання вказаної допомоги є правом керівника на прийняття такого рішення при наявності можливостей, тобто асигнувань на зазначені цілі.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що вимоги заявника в цій частині є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. 
Суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 1 ст. 6 КАС України).
Верховенство права є найважливішим принципом правової держави. Змістом цього принципу є пріоритет (тобто верховенство) людини, її прав та свобод, які визнаються найвищою соціальною цінністю в Україні. Цей принцип закріплено у ст. 3 Конституції України.
Окрім того, права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку про наявність законних підстав для задоволення заяви позивача про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05.01.2018 у справі № 823/1427/18.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції рішення прийнято з порушення норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою частково задовольнити заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року. 
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року  - скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року  задовольнити частково.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 15.12.2017 року по 02.01.2018 року на користь   ОСОБА_1 в розмірі 2 897,88 грн. (дві тисячі вісімсот дев`яносто сім грн. 88 коп.), з урахуванням всіх обов`язкових платежів та зборів, які підлягають відрахуванню при виплаті грошового забезпечення.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України компенсацію за невикористану в 2017 році відпустку на користь ОСОБА_1 в розмірі 2287,80 грн. (дві тисячі двісті вісімдесят сім грн. 80 коп.).
Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати грошового забезпечення при звільненні працівника по день фактичного розрахунку, починаючи з 05.01.2018 року по 14.12.2020 року (день ухвалення даної постанови) в розмірі 163   959,00 грн. (сто шістдесят три тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн. 00 коп.).
В іншій частині вимог заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 05 липня 2018 року відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 22.12.2020 року