ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року 
м. Київ
справа №240/478/19
адміністративне провадження №К/9901/1926/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.,
суддів: Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу ОСОБА_1    
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: головуючого судді Смілянця Е.С., суддів: Капустинського М.М. Охрімчук І.Г. від 05.12.2019 
у справі №240/478/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1.          У січні 2019 року ОСОБА_1 (далі також – позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області    (далі також – відповідач), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області щодо виплати пенсії в неповному розмірі відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільненні з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі також – Постанова №103, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а саме - 50% суми підвищення пенсії з 01.01.2018 та 75% суми підвищення пенсії з 01.01.2019; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 у розмірі з 100 % перерахованої пенсії з 01.01.2018; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо неврахування при розрахунку пенсії ОСОБА_1 премії у розмірі 90%, що зазначений у довідці Житомирського обласного військкомату № ХЗ 67714 від 08.06.2012, яка була надіслана відповідачу згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 “Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити з 01.07.2012 перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням премії у розмірі 90%, що зазначений у довідці Житомирського обласного військкомату № ХЗ 67714 від 08.06.2012, яка була надіслана відповідачу  згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 “Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” (далі також – Постанова №355); визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо виключення при перерахунку пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 під час її перерахунку відповідно до Постанови № 103 від 21.02.2018 складових грошового забезпечення: доплати за роботу з таємними виробами та носіями 10%; надбавки за службу в Збройних Сипах України 40%; надбавки за безперервну службу 70%; надбавки за особливо важливі завдання 50%; премії 90%; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 з врахуванням наступних складових грошового забезпечення: доплати за роботу з таємними виробами та носіями 10%; надбавки за службу в Збройних Силах України 40%; надбавки за безперервну службу 70%; надбавки за особливо важливі завдання 50%; премії 90%, враховуючи попередні виплати.
2. Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 позов задоволено частково: визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 50% суми підвищення до пенсії з 01.01.2018 та 75% суми підвищення до пенсії з 01.01.2019 на підставі Постанови №103; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, починаючи з 01.01.2018. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
3. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2019 скасовано, ухвалено нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
4.          У січні 2020 року позивач подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23.09.2019.
5.          Ухвалою Верховного Суду від 27.01.2020 відкрито касаційне провадження у справі.
6. 19.02.2020 від відповідача надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
7.          Як встановлено судами попередніх інстанцій, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Житомирській області та з 07.05.2009 отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
8. З метою перевірки правильності нарахування та проведення пенсійних виплат, позивач звернувся до відповідача із відповідною заявою від 18.12.2018, в якій просив: надіслати копії детальних розрахунків пенсії за 2012 - 2018 роки; копію довідки Міністерства оборони України про складові грошового утримання за посадою, яку обіймав перед звільненням, виданої відповідно до Постанови № 355; копію довідки Міністерства оборони України про складові грошового утримання за посадою, яку обіймав перед звільненням, що була надіслана до Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області відповідно до Постанови №103; провести з 01.01.2018 повний стовідсотковий перерахунок пенсії на підставі довідки Міністерства оборони України; при перерахунку пенсії врахувати складові, що сплачувались у 2017 році, а саме: за роботу з таємними виробами та носіями, за особливо важливі завдання під час проходження служби, премії, тощо.
9. Листом №Є-5287 від 29.12.2018 Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило позивача, зокрема, про те, що з 07.05.2009 він отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в розмірі 60% грошового забезпечення. Загальний розмір пенсії з 01.07.2012 по 31.08.2012 становив 1753,50 грн, в тому числі: основний розмір пенсії - 1579,73 грн (2632,88 грн х 60%); підвищення відповідно до Постанови №355 - 11% - 173,77 грн; з 01.09.2012 по 31.12.2012 загальний розмір пенсії становив 1943,07 грн, в тому числі: основний розмір пенсії - 1579,73 грн (2632,88 грн х 60%); підвищення відповідно до Постанови №355 - 23% - 363,34 грн; з 01.01.2013 по 31.12.2017 загальний розмір пенсії з становив 2090,93 грн, в тому числі: основний розмір пенсії - 1579,73 грн (2632,88 грн х 60%); підвищення відповідно до Постанови №355 (в максимальному розмірі) - 511,20 грн. Також зазначено, що відповідно до Постанови № 103 з 01.01.2018 здійснено перерахунок пенсії на підставі довідки Житомирського обласного військового комісаріату, відповідно до якої грошове забезпечення для перерахунку пенсії становить 8990,00 грн, в тому числі: посадовий оклад - 4790,00 грн; оклад за військове звання - 1410,00 грн; надбавка за вислугу років 45% - 2790,00 грн. Розрахунковий розмір перерахованої пенсії становить 5394,00 грн (8990,00*60%). Виплата перерахованого відповідно до Постанови №103 підвищення проводиться у таких розмірах: з 01.01.2018 – 50%, що становить 1651,54 грн; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75% підвищення, що становить 2477,30 грн; з 01.01.2020 - 100 % суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, що становить 3303,07 грн, загальний розмір пенсії до виплати з 01.01.2018 становить 3742, 47 грн, з 01.01.2019 загальний розмір пенсії до виплати буде становити 4568,23 грн. Підстави для виплати підвищення в розмірі 100% у 2018 році відсутні.
10. Вважаючи таку відмову відповідача у перерахунку пенсії протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
11. Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що положення Постанови №103 відносно саме виплати сум перерахованих пенсій до спірних правовідносин не можуть бути застосовані, оскільки відповідно до змісту частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінет Міністрів України не наділений такими повноваженнями. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, яка набрала законної сили, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військ служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі також – Порядок №45, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), а тому при вирішенні даної справи по суті судом не застосовуються положення вказаної постанови Кабінету Міністрів України. Позивачем доведено та підтверджується матеріалами справи протиправні дії відповідача в частині зменшення розміру пенсії за рахунок виплати 50% з 01.01.2018 та 75% з 01.01.2019 суми підвищення до пенсії на підставі Постанови №103 та з метою належного способу захисту порушеного права дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача виплачувати позивачу пенсію у розмірі, який обчислено з урахуванням 100% суми підвищення до пенсії, починаючи з 01.01.2018 з урахуванням проведених виплат.
12.          Суд апеляційної інстанції, переглядаючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення ним позовних вимог та скасовуючи його з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову, виходив з того, що 24.02.2018 набула чинності Постанова № 103, якою було внесено зміни, зокрема до пункту 1 Порядку № 45. Відповідачем були повністю виконані приписи Постанови №103, оскільки на час виготовлення довідки та перерахунку пенсії позивача, положення Постанови №103 та Порядку №45 були чинні. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, у адміністративній справі №826/3858/18, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45. Вказані норми втратили чинність з моменту набрання рішенням законної сили - 05.03.2019, але до цього часу, тобто зокрема на момент виникнення спірних правовідносин у цій справі, були чинними та підлягали застосуванню суб`єктами владних повноважень. Відповідач при проведенні перерахунку та виплати пенсії позивачу впродовж 2018 року не мав правових підстав не враховувати та не застосовувати до спірних правовідносин положення норм статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови №103 та у інший спосіб здійснювати виплату перерахованої пенсії, оскільки втрата чинності пункту 2 Постанови №103, який передбачав виплату лише 50 % суми підвищення, відбулася лише 05.03.2019.
ІV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ВІДЗИВУ НА НЕЇ
13. Позивач у касаційній скарзі не погоджується з рішенням суду апеляційної інстанції та зазначає, що судом апеляційної інстанції не враховано, що пункти 1 та 2 Постанови №103 визнані судом протиправними та скасовані. Виходячи із висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння суті соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб, зміст та обсяг соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства. При постановленні рішення у даній справі необхідно врахувати позицію, викладену у рішенні від 06.08.2019 у справі №160/3586/19. 
14. Відповідач у відзиві на касаційну скаргу зазначає, що судом апеляційної інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, а судове рішення ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Відповідач, здійснюючи перерахунок пенсії позивача, діяв відповідно до вимог чинного на той час законодавства. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12.12.2018, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, у адміністративній справі № 826/3858/18, визнано протиправними та нечинними пункти 1 та 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку №45. З огляду на викладене, припинення врегулювання спірних правовідносин згідно з Постановою №103 можливе з 05.03.2019, оскільки нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Постанова №103 на час виникнення спірних правовідносин була чинною, не була визнана протиправною та підлягала застосуванню до спірних правовідносин. Визнання нечинними в подальшому пунктів 1, 2 постанови №103 не може мати наслідком визнання протиправними дій відповідача, вчинених до цього моменту.
V. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
15. Перевіривши доводи касаційної скарги, правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
16. Відповідно до   статті 19 Конституції України   органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
17. Згідно з положеннями частини другої   статті 2 КАС України   в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
18. Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі є, зокрема, Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (тут і далі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
19. Відповідно до частини четвертої статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
20. Згідно з пунктами 1, 2 та 3 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок раніше призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, установлених законодавством.
Пенсійний фонд України після прийняття Кабінетом Міністрів України рішення щодо перерахунку пенсій та отримання відповідного повідомлення від Мінсоцполітики повідомляє своїм головним управлінням в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі (далі - головні управління Пенсійного фонду України) про підстави для проведення перерахунку пенсій та про необхідність підготовки списків осіб, пенсії яких підлягають перерахунку. Головні управління Пенсійного фонду України у десятиденний строк з моменту надходження зазначеного повідомлення складають списки за формою згідно з додатком 1 та подають їх органам, які уповноважені рішеннями керівників державних органів (далі - уповноважені органи) видавати довідки про розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії.
На підставі списків уповноважені органи готують довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій, для кожної особи, зазначеної в списку, за формою згідно з додатками 2 і 3 та у місячний строк подають їх головним управлінням Пенсійного фонду України.
21. Пунктом 4 Порядку № 45 передбачено, що перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами 2, 3 статті 51 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
22. Згідно з пунктом 5 Порядку № 45 під час перерахунку пенсій використовуються такі види грошового забезпечення як посадовий оклад, оклад за військовим (спеціальним) званням та відсоткова надбавка за вислугу років на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною або аналогічною посадою та військовим (спеціальним) званням.
23. 21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 103, пунктами 1, 2 якої постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.03.2018 відповідно до постанови № 704.
Визначено виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 у таких розмірах: з 01.01.2018 - 50 відсотків; з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 75 відсотків; з 01.01.2020 - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018.
24. Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі №826/3858/18, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.03.2019, визнано протиправними та нечинними пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45.
25. Верховний Суд у постанові від 12.11.2019, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанції у справі № 826/3858/18, зокрема зазначив, що системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати порядок перерахунку пенсії не є тотожним та не визначає право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії, тобто змінювати часові межі виплати.
26. З огляду на викладене, із набранням законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 у справі № 826/3858/18, позивач має право на отримання пенсійних виплат у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018, починаючи з 05.03.2019.
27. Водночас колегія суддів зауважує, що скасування з 05.03.2019 в судовому порядку пункту 2 Постанови № 103 не впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин відповідні норми Постанови №103 були чинними.
28. З урахуванням наведеного, правильними є висновок суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в частині зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати 50% суми підвищення до пенсії з 01.01.2018 та 75% суми підвищення до пенсії з 01.01.2019 на підставі Постанови №103 та зобов`язання Головного управління Пенсійного Фонду України в Житомирській області здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії у розмірі з урахуванням 100% суми підвищення пенсії з 01.01.2018, починаючи з 01.01.2018, оскільки на момент перерахунку пенсії позивачу у березні 2018 року пенсійний орган керувався ще чинними положеннями Постанови № 103.
29. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 09.04.2020 у справі № 640/19928/18, від 24.07.2020 у справі № 823/2442/18, від 17.09.2020 у справі № 420/5496/18 та від 09.10.2020 у справі №2040/7844/18.
30. Колегія суддів відхиляє посилання позивача на необхідність врахування у цій справі позиції, викладеної у рішенні Верховного Суду від 06.08.2019 у справі №160/3586/19, оскільки у зазначеній справі, на відміну від цієї справи, правовідносини виникли вже після скасування в судовому порядку вищевказаних положень Постанови №103.
31. Разом із тим, Суд звертає увагу на те, що позивач у даному випадку, не позбавлений права звернення до суду з відповідним позовом, якщо його права продовжують порушуватися після набрання чинності рішенням суду у справі №826/3858/18.
32. У Рішенні від 26.12.2011 № 20-рп/2011 (пункт 2.1) Конституційний Суд України зазначив, що розміри соціальних виплат залежать від соціально-економічних можливостей держави, проте мають забезпечувати конституційне право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, гарантоване статтею 48 Конституції України.
33. Конституційний Суд України у Рішенні від 25.01.2012 № 3-рп/2012 визначив, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, у тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції, на основі і на виконання Бюджетного кодексу України, закону про Державний бюджет України на відповідний рік та інших законів України (пункт 4 мотивувальної частини). Однією з ознак України як соціальної держави є забезпечення загальносуспільних потреб у сфері соціального захисту за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави, яка зобов`язана справедливо і неупереджено розподіляти суспільне багатство між громадянами і територіальними громадами та прагнути до збалансованості бюджету України. При цьому рівень державних гарантій права на соціальний захист має відповідати Конституції України, а мета і засоби зміни механізму нарахування соціальних виплат та допомоги - принципам пропорційності і справедливості (пункт 1 резолютивної частини).
34. Отже, одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави. Неприпустимим є встановлення такого правового регулювання, відповідно до якого розмір пенсій, інших соціальних виплат та допомоги буде нижчим від рівня, визначеного в частині третій статті 46 Конституції України, і не дозволить забезпечувати належні умови життя особи в суспільстві та зберігати її людську гідність, що суперечитиме статті 21 Конституції України. Зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими не ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
35. У Рішенні Конституційного Суду від 22.05.2018 № 5-р/2018 зазначено, що звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини є їх обмеженням. Верховна Рада України повноважна ухвалювати закони, що встановлюють обмеження, відповідно до таких критеріїв: «обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права». Відповідно до пункту 1 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Але, визначаючи їх, законодавець може лише розширювати, а не звужувати, зміст конституційних прав і свобод та встановлювати механізми їх здійснення. Отже, положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається   звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності (пункт 2.2).
36. На думку Конституційного Суду України, держава, виходячи з існуючих фінансово-економічних можливостей, має право вирішувати соціальні питання на власний розсуд. Тобто у разі значного погіршення фінансово-економічної ситуації, виникнення умов воєнного або надзвичайного стану, необхідності забезпечення національної безпеки України, модернізації системи соціального захисту тощо держава може здійснити відповідний перерозподіл своїх видатків з метою збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства. Проте держава не може вдаватися до обмежень, що порушують сутність конституційних соціальних прав осіб, яка безпосередньо пов`язана з обов`язком держави за будь-яких обставин забезпечувати достатні умови життя, сумісні з людською гідністю (пункт 2.3).
37. Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (метою цього Закону є впровадження в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини) суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
38. У пунктах 26, 28 рішення Європейського суду з прав людини «Валентина Ніканорівна Великода проти України» від 03.06.2014 (заява № 43331/12) зазначено про те, що першою і найважливішою вимогою статті 1 Протоколу № 1 є те, що будь-яке втручання з боку державних органів в мирне володіння майном, повинно бути законним і що воно повинне переслідувати законну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним переслідуваній меті. Іншими словами, повинен бути досягнутий «справедливий баланс» між вимогами загальних інтересів громади та вимогами захисту основних прав людини. Необхідного балансу не буде знайдено, якщо особа чи особи, яким це стосується, повинні були нести індивідуальний та надмірний тягар. Зменшення пенсії заявника, очевидно, було здійснено внаслідок міркувань економічної політики та фінансових труднощів, з якими зіткнулася Україна.
39. Відповідно до пункту 36 рішення від 03.06.2014 у справі «Серебрянський проти України» (№54704/10) Європейський суд з прав людини зазначив, що не погоджується з тим, що вимога заявника щодо виплати разової щорічної грошової допомоги до Дня перемоги у розмірі, рівному п`яти мінімальним пенсіям за віком, становила «законні сподівання» у значенні судової практики з цього питання на той час. Національний суд розглянув твердження заявника та навів підстави свого рішення, яке не може вважатися свавільним або необґрунтованим. Дійсно, закони України про державний бюджет на 2007 та 2008 роки вплинули на заявника, але національний суд, посилаючись на відсутність зворотної дії рішень Конституційного Суду України, чітко постановив, що заявник отримав виплату, на яку він мав право відповідно до національного законодавства станом на момент виплати.
40. Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що відповідачем порушено вимоги статті 19 та 22 Конституції України та здійснено втручання у право позивача вільно володіти майном, так як у період дії пунктів 1, 2 Постанови № 103 вказані норми підлягали безумовному виконанню усіма суб`єктами владних повноважень. Незастосування пунктів 1, 2 Постанови №103 у період їх дії допускається винятково у ситуації, за якої всупереч імперативним вимогам статті 22 Конституції України відбулося звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод особи в частині зменшення розміру пенсії, яку особа вже отримувала.
41. Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91, пункт 29).
42. Суд у цій справі також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. 
43. На підставі викладеного, Верховний Суд констатує, що оскаржуване судове рішення ухвалене із правильним застосуванням норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суд апеляційної інстанції під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, відповідно підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
44. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.
45. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду апеляційної інстанції, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями   341, 349,   350,   356,   359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 05.12.2019 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                                       І.В. Желєзний   
Судді:                                                                                                                  Я.О. Берназюк
                                                                                                                            Н.В. Коваленко