УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
30 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 724/569/20
провадження № 61-13542 ск 20 
 
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І.,                     Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Данка Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня 2020 року про забезпечення позову та на постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в справі                за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У 2020 році ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики. 
 
У квітні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби, які належать на праві власності ОСОБА_1 , а саме на:
-          AUDI Q7 (чорний) НОМЕР_10, 2010 року випуску, номерний знак      НОМЕР_1 ; 
-          KRONE (чорний) НОМЕР_2 , 2003 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ; 
-          SCHMITZ (бежевий) НОМЕР_4 , 1995 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ; 
-          MAN TGA 26.410 (білий) НОМЕР_6 , 2000 року випуску, номерний знак НОМЕР_7 ; 
-          SCHMITZ (білий) НОМЕР_8 , 1999 року випуску, номерний знак НОМЕР_9 .
 
Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня                   2020 року в складі судді Єфтеньєва О. Г., залишеною без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року в складі колегії суддів Кулянди М. І., Одинака О. О., Перепелюк І. Б., заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на вказані транспортні засоби.
 
Суди виходили з того, що відповідач у добровільному порядку грошові кошти не повертає позивачу, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову. 
 
10 вересня 2020 року адвокат Данко Ю. М. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення та просив суд скасувати їх як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального права. Касаційна скарга мотивована тим, що суди не взяли до уваги, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Відповідач є фізичною особою підприємцем та накладення арешту на транспортні засоби обмежує можливість користуватися та розпоряджатися власним майном під час здійснення ним господарської діяльності.
 
Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав. 
Суди встановили, що предметом спору в цій справі є стягнення                       18 425 443,2 грн заборгованості за договором позики. Вартість транспортних засобів складає 1 658 520 грн.
 
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
 
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
 
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
 
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового рішення.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.
 
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не лише позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
 
Суди встановивши, що предметом спору є стягнення грошових коштів за договором позики, які відповідач в добровільному порядку не повертає, а тому існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
 
Суд касаційної інстанції погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на належне відповідачу майно за своїм змістом полягає виключно у обмеженні права особи розпорядитися майном (провести його відчуження) та не позбавляє відповідача права володіння і користування цим майном, зокрема не перешкоджає його використанню у господарській (підприємницькій) діяльності та виконанню зобов`язань з іншими особами чи контрагентами.
 
Інші доводи та обставини, на які посилається адвокат Данко Ю. М. у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки їм було надану відповідну правову оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції.
 
Ураховуючи викладене, підстави вважати, що суд першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права, відсутні. 
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Данка Юрія Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Хотинського районного суду Чернівецької області від 29 квітня                     2020 року та на постанову Чернівецького апеляційного суду від 06 серпня 2020 року відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                             Н. О. Антоненко
 
                                                                                                             В. І. Журавель
 
                                                                                                                       М. М. Русинчук