ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 460/363/20 пров. № А/857/8490/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Затолочного В.С.,
суддів:                                                  Сеника Р.П., Шевчук С.М.,
за участі секретаря судового засідання          Чопко Ю.Т.,
представника позивача                              Тарновецького Я.М.,
розглянувши в судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року у справі № 460/363/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» до Головного управління ДПС у Рівненській області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Жуковська Л.А. в м. Рівне Рівненської області 02.06.2020 року), -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Селянка ТМ» (далі – ТОВ «Селянка ТМ», позивач) звернулося з адміністративним позовом до  Головного управління ДПС у Рівненській області (далі – також відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.01.2020 № 00000540501.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 червня 2020 року скасувати, в задоволенні адміністративного позову відмовити.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що відповідно до даних АІС «Податковий блок» та Єдиного державного реєстру податкових накладних встановлено, що у ТОВ «Круїз Продукт» відсутні договори оренди основних засобів, необхідні для ведення господарської діяльності та зберігання ТМЦ. Вказує про те, що ТОВ «Селянка ТМ» первинних документів, які підтверджують реальність господарських операцій з вказаним контрагентом, не надано. Звертає увагу на те, що операції з постачання товарів для ТОВ «Круїз Продукт» реально не відбувалися і мало місце лише документальне оформлення операцій. Таким чином, ТОВ «Селянка ТМ» по взаємовідносинах з ТОВ «Круїз Продукт» занижено дохід на суму отриманих коштів, не пов`язаних з реалізацією товарів за 2017 рік на суму 2359138грн.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу скористався, просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
В судовому засіданні представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги.
Представник відповідача, який був належним чином повідомлений про дату час і місце розгляду справи, правом на участь у судовому засіданні не скористався, його неявка, відповідно до положень частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 20.11.2019 № 721 та направлень від 02.12.2019 №№ 413/17-00-05-01, 414/17-00-05-01, 415/17-00-05-01 проведена планова виїзна документальна перевірка ТОВ «Селянка ТМ» з питань дотримання податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019, за результатами якої складено акт від 20.12.2019 року № 619/17-00-14-01/38661338 документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі – акт перевірки).
За результатом проведеної перевірки встановлено, зокрема, порушення п. 5, п. 7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Доходи», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 29.11.1999 № 290 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.12.1999 за № 860/4153, та пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України (далі – ПК України): заниження податку на прибуток всього в сумі 424645грн. в тому числі за 2017 рік у сумі 424645грн.
На підставі акта перевірки податковим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 13.01.2020 № 00000540501, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток на загальну суму 530806,00грн., з яких: 424465грн. - за податковими зобов`язаннями та 106161грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).
Не погодившись з прийнятими Головним управлінням ДПС у Рівненській області податковим повідомленням-рішенням від 13.01.2020 № 00000540501, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність позивача відповідає умовам укладених договорів, свідчить про наявність господарських цілей при здійсненні господарських операцій. На підтвердження виконання господарських операцій позивачем було надано копії договорів, податкових накладних, видаткових накладних та товарно-транспортних накладних. В свою чергу, відповідачем не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені вказаними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та суперечливі.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Зі змісту акта перевірки вбачається, що перевіркою повноти визначення задекларованих ТОВ «Селянка ТМ» показників у рядку 0 Декларації «Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначених з правилами бухгалтерського обліку» за період з 01.04.2017 по 30.09.2019 встановлено його заниження на суму 2359138 грн. за рахунок відображення ТОВ «Селянка ТМ» в даних податкового обліку нереальних господарських операцій із реалізації товарів для ТОВ «Круїз продукт», а саме: відповідно до Договору поставки від 11.05.2017 № 1105/17-1 ТОВ «Селянка ТM» (Продавець) зобов`язується продати товар, а ТОВ «Круїз Продукт» (Покупець) – зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору. Ціна на кожну партію товару вказується Продавцем у виставлених ним рахунках - фактурах та/або у накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість. Якість товару, що поставляється (підлягає придбанню), повинна відповідати вимогам діючого ДСТУ та підтверджуватися сертифікатом відповідності.
Оплата Товару, що поставляється за даним Договором, проводиться в національній валюті України шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника.
Також в акті перевірки зазначено, що до перевірки не надано договорів зберігання та товарно-транспортних накладних, які підтверджують факт передачі товару від Продавця до Покупця, сертифікати якості (документи щодо підтвердження якості товару), що свідчить про нереальність проведених операцій з ТОВ «Круїз Продукт». 
Відтак, висновки контролюючого органу зводяться до порушення позивачем приписів ПК України, що призвели до заниження доходу на суму отриманих коштів, не пов`язаних з реалізацією товарів за 2017 рік на суму 2359137,80грн. Ці висновки, в свою чергу, ґрунтуються на тому, що обумовлені господарські операції є нереальними.
Матеріалами справи також встановлено, що 11.05.2017 між ТОВ «Селянка ТМ» (Продавець) та ТОВ «Круїз Продукт» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу № 1105/17-1 (далі – Договір).
Відповідно до п. 1.1 розділу 1 «Предмет договору» Договору Продавець зобов`язується продати Покупцю цукор та борошно пшеничне (надалі – товар), а Покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його вартість на умовах даного Договору.
Ціна на кожну партію товару вказується Продавцем у виставлених ним рахунках-фактурах та/або у накладних на кожну партію товару і містить у собі податок на додану вартість (п. 1.2 розділу 1 «Предмет договору» Договору).
Пунктом 1.3 розділу 3 «Умови поставки» Договору передбачено, що поставка товару здійснюється на умовах ЕXW (Iнкотермс 2010) згідно інструкцій Продавця.
Продавець зобов`язується до товару додати наступні супроводжуючі документи на товар: сертифікат відповідності та якісне посвідчення; податкова накладна та видаткова накладна. Транспортування товару здійснюється за рахунок Покупця (п. 3.4, 3.5 розділу 3 «Умови поставки» Договору).
Для підтвердження фактичної поставки товару складено видаткові накладні: РН-0000052 від 19.05.2017 на суму 151800,00 грн., в тому числі ПДВ – 25300,00 грн., РН-0000085 від 19.05.2017 на суму 150075,00 грн., в тому числі ПДВ – 25012,50 грн., РН-0000096 від 26.05.2017 на суму 108675,00 грн., в тому числі ПДВ – 18112,50 грн., PH-0000107 від 30.05.2017 на суму 180285, 00 грн., в тому числі ПДВ – 30047,50 грн., PH-0000108 від  31.05.2017 на суму 180285, 00 грн., в тому числі ПДВ – 30047,50 грн., PH-0000016 від 07.06.2017 на суму 158640,00 грн., в тому числі ПДВ – 26440,00 грн., PH-0000025 від 09.06.2017 на суму 157080,00 грн., в тому числі ПДВ – 261880,00 грн., PH-0000042 від 09.06.2017 на суму 167070,00 грн., в тому числі ПДВ – 27845,00 грн., РН-0000063 від 21.06.2017 на суму 160536,00 грн., в тому числі ПДВ – 26756,00 грн., PH-0000075 від 22.06.2017 на суму 218850,00 грн., в тому числі ПДВ – 36475,00 грн., PH-0000087 від 26.06.2017 на суму 157140,00 грн., в тому числі ПДВ – 26190,00 грн., РН-0000098 від 30.06.2017 на суму 180507,50 грн., в тому числі ПДВ – 30084,58 грн., PН-0000099 від 30.06.2017 на суму 180507,50 грн., в тому числі ПДВ – 30084,58 грн., РН-0000010 від  04.07.2017 на суму 158056,80 грн., в тому числі ПДВ – 26342,80 грн., РН-0000012 від 06.07.2017 на суму 153200,00 грн., в тому числі ПДВ – 25533,33 грн., PH-0000149 від 17.07.2017 на суму 153740,00 грн., в тому числі ПДВ – 25623,33 грн., PH-0000175 від 25.07.2017 на суму 153240,00 грн., в тому числі ПДВ – 25540,00грн.
Факт поставки товару також підтверджується товарно-транспортними накладними: РН-0000052 від 19.05.2017, РН-0000085 від 19.05.2017, РН-0000096 від 26.05.2017, PH-0000107 від 30.05.2017, PH-0000108 від 31.05.2017, PH-0000016 від 07.06.2017, PH-0000025 від 09.06.2017, PH-0000042 від 09.06.2017, РН-0000063 від 21.06.2017, PH-0000075 від 22.06.2017, PH-0000087 від 26.06.2017, РН-0000098 від 30.06.2017, PН-0000099 від 30.06.2017, РН-0000010 від 04.07.2017, РН-0000012 від 06.07.2017, PH-0000149 від 17.07.2017, PH-0000175 від 25.07.2017; актами здачі-приймання робіт (послуг) укладеними між ТОВ «Селянка ТМ» та ТОВ «Альянс Шуге» по договору про надання транспортно-експедиторських послуг від 01.04.2016 № 01/0416.
За наслідками здійснення вказаних господарських операції ТОВ «Селянка ТМ» (продавець) виписано податкові накладні, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних: від 22.08.2017 № 311, від 02.08.2017 № 5, № від 28.07.2017 183, від 25.07.2017 № 168,  від 17.07.2017 № 125, № 33 від 06.07.2017, від 04.07.2017 № 12 для ТОВ «Круїз Продукт» (покупець).
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що операції між позивачем та контрагентом ТОВ «Круїз Продукт» фактично не відбувалися, а мало місце лише їх документальне оформлення, оскільки до перевірки ТОВ «Селянка ТМ» не надано сертифікати якості, договорів зберігання і товарно-транспортних накладних.
Однак, як зазначено вище, такі документи наявні в матеріалах справи, доказів ненадання контролюючому органу таких документів в ході перевірки відповідачем не надано та належним чином не підтверджено. Крім того, в матеріалах справи наявні банківські виписки по рахунках позивача за період, що підлягав перевірці та на час складання акта перевірки (т.1, а.с. 118-150), що підтверджує реальність господарських операцій ТОВ «Селянка ТМ» та ТОВ «Круїз Продукт».
Даними виписками, а також наявними договорами, крім іншого, підтверджується оренда площ для зберігання реалізованого ТОВ «Круїз Продукт» борошна.
Наявність у позивача товарно-транспортних накладних, їх належне оформлення підтверджується даними документами, які були досліджені як судом першої, так і судом апеляційної інстанції.
Отже, доводи апелянта про їх відсутність – безпідставні.
Також, колегія суддів зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності здійснюється на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому, в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.
При дослідженні реальності господарських операцій судом підлягають встановленню обставини: фактичне вчинення операцій з придбання товарів, що пов`язані з рухом та зміною зобов`язань чи власного капіталу; належне оформлення платником податків відповідних первинних бухгалтерських документів; наявність у сторін правочинів матеріальних, трудових, технічних та технологічних ресурсів; фактична можливість виконання умов правочинів їх сторонами; оцінка наданих позивачем до перевірки та суду первинних документів, зокрема щодо належного їх оформлення (форма, зміст, зазначення необхідних реквізитів).
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.01.2018 в справі  № 826/2747/13-а.
Крім того, відповідач не заперечує факту здійснення оплати за поставлені товари та надані послуги відповідно до Договорів з вказаним контрагентом.
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування (абзац 1 пункту 44.2 статті 44 ПК України).
Водночас, статтею 1 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі – Закон № 996-XIV), визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Отже, будь-які документи (у тому числі договори, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів, лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за умови наявності усіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені нормами чинного законодавства.
Відтак, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Статтею 1 Закону № 996-XIV встановлено, що господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами ПК України.
Частиною 1 статті 9 Закону № 996-XIV встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Пунктом 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 (далі - Положення № 88) визначено, що первинні документи повинні бути складені у момент проведення кожної господарської операції або, якщо це неможливо, безпосередньо після її завершення. При реалізації товарів за готівку допускається складання первинного документа не рідше одного разу на день на підставі даних касових апаратів, чеків тощо. Для контролю та впорядкування обробки інформації на основі первинних документів можуть складатися зведені документи (далі первинні документи).
Порядком складання декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженого наказом ДПА України від 29.03.2003 № 143, передбачено, що дані, наведені в декларації повинні підтверджуватись первинними документами обліку та відповідати податковому обліку (звітності).
Статтею 9 Закону № 996-XIV встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.
Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені підчас здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.
Згідно з пунктом 2.1 Положення № 88 під первинними документами розуміють документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.
Відповідно до пункту 2.4 Положення № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назву документа (форми), дату і місце складання, зміст та обсяг господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильності її оформлення, особистий чи електронний підпис особи, що брала участь у здійснені господарської операції.
Крім того, підпис на документі може бути скріплений печаткою (п. 2.5 Положення № 88).
Господарські операції, які були предметом дослідження в ході проведення перевірки, відповідають видам діяльності позивача та його контрагентів. Станом на час здійснення господарських операцій такі були зареєстрованими належним чином. Жодних ознак фіктивного підприємництва щодо таких не встановлено.
Всі представлені позивачем документи відповідають вимогам, встановленим  Законом № 996-XIV до первинних документів, не викликають у суду сумнівів щодо їх достовірності та в сукупності з іншими доказами підтверджують реальність здійснення господарських операцій позивача з ТОВ «Круїз Продукт».
Операція продажу ТОВ «Круїз Продукт» відповідає напрямкам діяльності позивача – неспеціалізована оптова торгівля, виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості.
Посилання апелянта на відсутність сертифікатів якості товару не може слугувати доказом безтоварності господарських операцій, тому що такі документи не є документами первинного бухгалтерського обліку, на підставі яких формуються показники податкової та бухгалтерської звітності.
Їх відсутність, за умови доведеності товарності господарських операцій первинними бухгалтерськими документами, які не викликають сумнівів у своїй правдивості, не впливає на правильність формування податкової звітності позивача.
Відповідно до статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи; дохід за договорами страхування, визначений згідно з підпунктом 141.1.2 пункту 141.1 статті 141 цього Кодексу; дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України; дохід операторів, отриманий від діяльності з випуску та проведення лотерей, азартних ігор з використанням гральних автоматів, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу; дохід операторів, отриманий від букмекерської діяльності, азартних ігор (у тому числі казино), крім доходу, отриманого від азартних ігор з використанням гральних автоматів, зменшеного на суму виплачених виплат гравцю, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.5 статті 141 цього Кодексу.
За правилами пункту 135.1. статті 135 ПК України базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Згідно з пунктом  135.2 статті 135 ПК України доходи визначаються на підставі первинних документів, що підтверджують отримання платником податку доходів, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. 
Відповідно до пункту 137.1 статті 137 ПК України дохід від реалізації товарів визнається за датою переходу покупцеві права власності на такий товар.
Згідно з підпунктом 137.4 статті 137 ПК України датою отримання доходів, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, є звітний період, у якому такі доходи визнаються згідно з цією статтею, незалежно від фактичного надходження коштів (метод нарахувань), визначений з урахуванням норм цього пункту та статті 159 цього Кодексу.
Аналізуючи вищевикладені норми, апеляційний суд зазначає, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції. Про відсутність реального характеру відповідних операцій можуть свідчити, зокрема, наявність таких обставин: неможливість здійснення платником податку зазначених операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна або обсягу матеріальних ресурсів, економічно необхідних для виробництва товарів, виконання робіт або послуг, нездійснення особою, яка значиться виробником товару, підприємницької діяльності, відсутність у платника податку необхідних умов для досягнення результатів відповідної підприємницької, економічної діяльності в силу відсутності управлінського або технічного персоналу, основних коштів, виробничих активів, складських приміщень, транспортних засобів, здійснення операцій з товарно-матеріальними цінностями, які не вироблялися або не могли бути вироблені в обсязі, зазначеному платником податку в документах обліку. При цьому, кожна з вказаних вище обставин не може бути самостійним беззаперечним свідченням (доказом) відсутності реального характеру господарських операцій, проте наявність таких обставин в сукупності, що має бути встановлено судом, може свідчити на користь висновку про неможливість фактичного проведення (вчинення) господарських операцій.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, необхідно враховувати, що обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову. У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Таким чином, на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій та договорів, що їх регламентують, платник повинен мати відповідні первинні документи, які мають бути належно оформленими, та, які в сукупності з встановленими обставинами справи, зокрема і щодо можливостей здійснення господарюючими суб`єктами відповідних операцій з урахуванням часу, місця знаходження майна, обсягу матеріальних та трудових ресурсів, економічно необхідних для виконання умов, обумовлених договорами, мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що і є підставою для формування платником податкового обліку.
Вказані правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 11.09.2018 (справи №№ 826/15653 та 805/2316/16-а), від 19.09.2018 (справа № 2а-2104/12/1370) та в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України враховуються при вирішенні цієї справи.
Апеляційний суд зазначає, що відповідач не оспорює фактів реєстрації контрагентами позивача податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних після 01.07.2017 за спірними господарськими операціями, однак вважає, що ці обставини не є безумовним доказом реальності господарських операцій, оскільки інші обставини свідчать про недостовірність інформації, зазначеної в цих документах.
Проте безумовних доказів нереальності зазначених господарських операцій суду не надано.
Крім того, використані відповідачем інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Тому вони не можуть розглядатись, як належні докази у справі. До того ж, чинним законодавством не передбачена належність таких баз до засобів доказування.
Програмне забезпечення (інформаційні бази) ДПІ до первинних або інших документів, які зафіксовані в бухгалтерському та податковому обліку платника податків, не відноситься. Такі дані не є належним доказом відсутності фактів здійснення господарських операцій безпосередньо платника податків - позивача, та доказом несплати ним податку, якщо спірний період податковим органом перевірено з урахуванням всіх первинних документів та документів податкової звітності.
Апеляційний суд зазначає, що податковий орган протиправно не прийняв до уваги належним чином оформлених первинних та податкових документів, відповідно до яких платник податків здійснив розрахунки з контрагентами.
Щодо покликань апелянта на те, що ТОВ «Круїз Продукт» в подальшому не реалізовувало, придбані товари у позивача, а також в ЄРПН реєстрували податкові накладні на відпуск різноманітних товарів та ТМЦ, крім борошна, апеляційний суд зазначає наступне.
Як зазначається в ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Крім того, позивач не повинен нести відповідальність за дії чи бездіяльність своїх контрагентів. Порушення податкової дисципліни, вчинені контрагентом платника податку, тягнуть відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.
Відтак, всі господарські операції, в реальності яких у контролюючого органу виникли сумніви, підтверджено належним чином оформленими первинними документами та не спростовано відповідачем.
З огляду на вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції є правомірним та скасуванню не підлягає.
Згідно частини 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.
Відповідно до частин 1-4 ст. 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.
Відповідно до пункту 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду  від 02 червня 2020 року у справі № 460/363/20  - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	В. С. Затолочний 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено