08.10.20
22-ц/812/1586/20
Провадження №22-ц/812/1586/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2020 року                                                    м. Миколаїв
                                                                               Справа № 488/4495/15-ц

Миколаївський апеляційний суд у складі  колегії суддів:
головуючого судді  – Шаманської Н.О., 
суддів: Коломієць В.В., Локтіонової О.В.
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу 
за позовом
Публічного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»
до
ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,
про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 , поданою її представником ОСОБА_3 
на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Лазаревою Г.М. 2 червня 2020 року в приміщенні цього ж суду, дата складення повного тексту рішення не зазначена,

у с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.
       В обґрунтування позовних вимог Страхова компанія зазначала, що                   7 червня 2014 року між нею та ОСОБА_4 укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо забезпечення транспортного засобу Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_1 з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника.
7 вересня 2014 року в м. Миколаєві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу, який належить ОСОБА_4 під керуванням ОСОБА_1 та Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
       Відповідачка ОСОБА_1 письмово не повідомила страховика про ДТП.
      8 вересня 2014 року ОСОБА_2 повідомив Страхову компанію про ДТП, а заява про отримання страхового відшкодування була подана ним до 6 грудня 2014 року. 4 червня 2015 року позивач виплатив потерпілому ОСОБА_2 суму страхового відшкодування 49000 грн.
Посилаючись на викладене, ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» просило стягнути з ОСОБА_1 страхове відшкодування в порядку регресу у розмірі 49000 грн.
Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2020 року позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» в порядку регресу виплачене страхове відшкодування у розмірі 49000 грн . Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
      Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції  взято до уваги письмові докази, які  є сумнівними, а саме: заява ОСОБА_2  про отримання страхового відшкодування містить відомості про автомобіль марки, Honda Accord,  що спричинив ДТП, хоча ОСОБА_1 керувала автомобілем Opel Vectra; звіт про визначення вартості відновлюваного ремонту складений майже через 6 місяців після заяви ОСОБА_2 ; страховий акт та наказ про виплату страхового відшкодування не містить дати його складання; страхове відшкодування здійснена на розрахунковий рахунок відмінний від того, який зазначено у заяві про страхове відшкодування. Крім того, зазначала про те, що факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння не є доведеним.
       У відзиві на апеляційну скаргу ПП «Українська транспортна страхова компанія», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
  Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
       Отже справа розглядалась судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність   та обґрунтованість судового рішення в межах доводів  та вимог апеляційної скарги,   колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
      Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються ЦК України, Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) та іншими прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
При настанні страхового випадку страховик виплачує страхове відшкодування відповідно до норм чинного законодавства та договору страхування.
       Згідно зі статтями 22.1, 28 Закону № 1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи; шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування» та статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. 
       Законом № 1961-IV визначені обов`язки учасників дорожньо-транспортної пригоди (стаття 33), а також підстави для звернення страховика з регресним позовом до страхувальника (стаття 38).
       Відповідно до підпункту 33.1.4 пункту 33.1 статті 33 зазначеного Закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
       Відповідно до підпунктів «а» та «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону № 1961-IV страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо: -він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів , що знижують уваги та швидкість реакції: - або якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. 
Судом встановлено, що 7 вересня 2014 року об 11 год.30 хв.  ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Opel Vectra державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при переїзді регульованого світлофором перехрестя нерівнозначних доріг вул. Артема та просп. Жовтневого, не врахувала дорожньої обстановки, виїхала на перехрестя на заборонений рух сигналу світлофора (жовте світло), внаслідок чого допустила зіткнення з транспортним засобом Mazda 323, державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_5 . Після чого автомобіль Opel Vectra державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням відповідачки продовжив рух та допустив зіткнення з транспортним засобом Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. 
       Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2014 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В постанові суд навів пояснення відповідачки про те, що під час ДТП вона керувала автомобілем у стані алкогольного сп`яніння (а.с. 10).
     Автомобіль Opel Vectra державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_4 , який 7 червня 2014 року уклав з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АI/2649139) щодо забезпечення транспортного засобу Opel Vectra державний реєстраційний номер НОМЕР_1 з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальника. Згідно полісу розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну, складає 50000 грн., розмір франшизи -1000 грн. (а.с. 6, 9).
       Вказаним автомобілем під час ДТП керувала ОСОБА_1 .
       Власником автомобіля Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_6 (а.с.9). За його замовленням ТОВ «Юніверсал асістанс-Україна» склало звіт № 74/44.09.14 від 3 червня 2015 року, яким визначено вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу вказаного автомобіля в розмірі 78467,48 грн. (а.с.19).
Потерпілий ОСОБА_2 – водій автомобіля Honda Accord повідомив позивача про страховий випадок 8 вересня 2014 року.
       6 грудня 2014 року ОСОБА_2 направив на адресу ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» заяву про отримання страхового відшкодування (а.с. 8).
       Відповідно до розрахунку № 1719-14, складеного страховою компанією, розмір матеріального збитку, заподіяного володільцеві автомобіля Honda Accord, державний номерний знак НОМЕР_2 , складає 65389,55 грн., а ліміт відшкодування згідно полісу 50000 грн., з яких треба відрахувати розмір франшизи 1000 грн.(а.с.20).
Відповідно до страхового акту №1719-14 від 04 червня 2015 року дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 7 вересня 2014 року, визнана страховим випадком, розмір страхового відшкодування ОСОБА_2 становить 49000 грн. (а.с.24).
       З наявного в матеріалах справи копії платіжного доручення від 4 червня 2015 року вбачається, що ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» перерахувала ОСОБА_7 49000 грн. страхового відшкодування (а.с. 23). 
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції вірно виходив з того, що факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідачка як особа, винна в ДТП, притягнута до адміністративної відповідальності, а позивач сам його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.
       Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачкою страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов`язаннях, адже регресні зобов`язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.
        Необґрунтована виплата страхового відшкодування має місце у разі, коли страховика не було повідомлено про страховий випадок жодним з учасників ДТП, що призвело до неможливості страховика встановити факт ДТП, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
       У даному випадку позивача 8 вересня 2014 року було письмово повідомлено потерпілою особою про настання страхового випадку, у повідомленні зазначено дату, місце його настання, винну особу, номер полісу забезпеченого транспортного засобу.
       Таким чином, страховик мав можливість переконатися, що подія є страховим випадком. Крім того, факт настання страхового випадку ніким не оспорюється, він зафіксований правоохоронними органами, страховик його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування.
       Аналогічні висновки викладені в постанові ВС від 20 червня 2018 року справа № 760/17929/15-ц провадження № 61-14082св18. 
        Також суд першої інстанції вірно виходив з того, що факт перебування відповідача під час ДТП у стані алкогольного сп`яніння є доведеним та підтверджується наступними доказами. 
Постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2014 року у справі № 488/6180/14-п встановлено юридичний факт того, що ОСОБА_1 на момент ДТП перебувала в стані алкогольного сп`яніння.
Вказаний факт, повідомила сама відповідачка, перебуваючи у судовому засіданні, що було зафіксовано судом.
Крім того, постановою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 4 листопада 2014 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КупАП, за те, що 7 вересня 2014 року об 11.30 остання керуючи транспортним засобом Opel Vectra державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , , рухалась по вулиці Артема біля проспекту Жовтневого в м. Миколаєві в станів алкогольного сп`яніння, зі змістом алкоголю 0,77 проміле , що підтверджується висновком Миколаївського обласного наркологічного диспансеру № 2719 від 7 вересня 2014 року.
Отже час та місце скоєння ДТП повністю співпадає з часом та місцем , скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, додатковим підтвердженням того, що відповідачка на момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння є деталізована довідка поліції (а.с. 9).
За таких обставин, доводи представника відповідача про те, що факт керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння є недоведеним та спростовуються вищезазначеними доказами.
Що стосується тверджень представника відповідача щодо суперечливості та сумнівності письмових доказів, які стали підставою для відшкодування шкоди в порядку регресу, то слід зазначити наступне.
 
Так, дійсно в заяві про отримання страхового відшкодування потерпіла особа помилково вказала не автомобіль відповідача, а свій автомобіль (Honda Accord), та вказала номер полісу іншого учасника ДТП, який рухався на автомобілі Мазда та мав у наявності поліс позивача.Проте це вплинуло на можливість відшкодування страховою компанією потерпілому шкоди, оскільки страховик мав у своєму розпорядженні деталізовану довідку поліції, постанову суду, пояснення потерпілої особи, та страховий поліс.
 
Допущені  помилки при поданні повідомлень та заяв до Страховика, не є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
  Щодо складання Звіту про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу    № 74/44.09.14 від 3 червня 2015 року всупереч п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», то колегія суддів не вбачає обставин, які б ставили під сумнім розмір страхового відшкодування.
Так, 3 червня 2015 року ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна» складено Звіт про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу № 74/44.09.14 (далі Звіт про оцінку). 
Згідно п. 34.2 ст. 34 Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Таким чином, мова у вказаному пункті спеціалізованого Закону йде про обов`язок Страховика направити свого представника до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Визначення розміру збитків полягає у фіксуванні пошкоджень транспортного засобу потерпілої особи в акті огляду транспортного засобу, для того, щоб потерпіла особа, після огляду автомобіля уповноваженим представником Страховика, мала змогу почати ремонт свого транспортного засобу.
Акт огляду транспортного засобу потерпілої особи, додавався разом із Звітом про оцінку та датований 10 вересня 2014 року, тобто акт огляду був складений на 3-й день після ДТП (яка сталася 7 жовтня 2014 року), що повністю узгоджується із роками визначеними п. 34.2 ст. 34 спеціалізованого Закону (протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду Страховиком).
При наявності акту огляду транспортного засобу з зафіксованими у ньому пошкодженням, можливість складання Звіту про оцінку у певні строки Законом не обмежена, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу повинна бути розрахована на момент ДТП (дату завдання збитків), а не на дату складання Звіту про оцінку.
         Щодо  наявності  суперечливих відомостей  про номери сертифікатів оцінювачів, то відповідно до ст.  5 Закону України «Про оцінку майна. майнових прав та про оціночну діяльність», суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання – зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності , а також юридичні особи незалежно від організаційно - правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону.
ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна» є суб`єктом оціночної діяльності та мало, (як суб`єкт оціночної діяльності на момент складання Звіту про оцінку), сертифікат оціночної діяльності № 16672/14 від 10 липня 2014 року), а ОСОБА_8 , як співробітник даної юридичної особи, мав сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 2809 від 25 грудня 2004 року, оскільки це є обов`язковою умовою для отримання ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна» статусу суб`єкту оціночної діяльності, відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», згідно якої, у складі юридичної особи, яка є суб`єктом оціночної діяльності, повинен працювати хоча б один оцінювач. ОСОБА_8 і був тим оцінювачем, який працював у ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна».
Отже, немає жодних протиріч у тому, що ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна» мало один сертифікат оціночної діяльності, як суб`єкт оціночної діяльності — юридична особа, а ОСОБА_8 мав інший сертифікат оцінювача, як співробітник даної юридичної особи.
Наявність технічної помилки у Звіті про оцінку (прописом вказана одна цифра, а у цифровому еквіваленті інша сума) , не впливає на достовірність та належність Звіту про оцінку як доказу, оскільки на першій сторінці Звіту про оцінку, вірно вказані суми ринкової вартості транспортного засобу до ДТП (192 015,53 грн.), вартість відновлювального ремонту автомобіля без врахування коефіцієнту зносу (159 159,89 грн.) та вартість відновлювального ремонту автомобіля з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу (78 467,46 грн.).
Стосовно зауважень представника Відповідача щодо розрахунку № 1719-14 розміру страхового відшкодування по пошкодженому транспортному засобу, то слід зазначити, що у будь якому випадку, незалежно від того, по якому розрахунку сплачувалося б страхове відшкодування (згідно Звіту про оцінку або розрахунку здійснену Страховиком) сума страхового відшкодування дорівнювала б ліміту відповідальності за Полісом за вирахуванням франшизи (49 000,00 грн.).
Щодо платіжного доручення, яке підтверджує виплату страхового відшкодування потерпілій особі, то згідно пояснень представника позивача,наданих у відзиві, розрахунковий рахунок № НОМЕР_4 є транзитним рахунком ПАТ «КБ «ПриватБанк» на який поступають будь-які кошти, а потім з нього розподіляються на карткові рахунки отримувачів.
Тому незалежно від того, що потерпіла особа не дописала одну цифру у заяві про отримання страхового відшкодування у транзитному рахунку, бухгалтерія перераховувала б кошти на відомий їй транзитний рахунок ПАТ «КБ «ПраватБанк», який є єдиним у банку для послідуючого перерахування коштів банком на картковий рахунок отримувача.
Крім того, потерпілою особою додатково до заяви на виплату страхового відшкодування було надано реквізити з банку для перерахування Страховиком страхового відшкодування.
Отже, страхове відшкодування було перераховано на реквізити потерпілої особи зазначені у заяві про отримання страхового відшкодування та у окремій довідці банку з реквізитами, яка додавалася до заяви про отримання страхового відшкодування.
Неповідомлення потерпілою особою Страховика про отримання грошових коштів від відповідача не впливають на зобов`язання Страховика здійснити виплату страхового відшкодування.
Відповідачем не надано доказів того, що потерпіла особа в сукупності отримала від Страховика та Відповідача грошові кошти, які перевищують вартість відновлювального ремонту (159 159,86 грн.) згідно Звіту про оцінку.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись ст.. ст. 367, 375, 381,382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

О.В. Локтіонова 

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2020 року.