ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 265/2306/19
адміністративне провадження № К/9901/9155/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Чиркіна С.М.,
суддів:          Єзерова А.А., Бевзенка В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради на ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 (головуючий суддя: Гайдар А.В., судді: Компанієць І.Д., Казначеєв Е.Г.) у справі № 265/2306/19 за позовом ОСОБА_1 до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У 2019 році ОСОБА_1 (далі - позивачка або ОСОБА_1 ) звернулася до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя з позовом до Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради (далі - відповідач), в якому просила:
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №529 від 27.03.2019 щодо притягнення її до адміністративної відповідальності за частиною другою статті 156 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладення на неї адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 6 800 гривень.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07.10.2019 позов задоволено.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 02.12.2019 визнано неповажними підстави причини пропуску відповідачем строку на апеляційне оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 07.10.2019, апеляційну скаргу залишено без руху.
Апелянту був встановлений строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з наступного дня після отримання копії ухвали шляхом надіслання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, вказавши інші підстави для поновлення строку та докази в їх підтвердження.
Ухвалою Першого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 апеляційну скаргу відповідача повернуто скаржнику на підставі пункт 1 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства (далі - КАС України).
Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції визнав неповажними обставини, зазначені відповідачем в надісланих на усунення недоліків поясненнях, беручи до уваги присутність представника апелянта - Базаря Олени Іванівни при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції від 07.10.2019.
Ухвалою Верховного Суду від 12.03.2020 касаційну скаргу відповідача повернуто на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 332 КАС України.
30.03.2020 на адресу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вдруге надійшла касаційна скарга позивача, надіслана 20.03.2020, в якій скаржник просить скасувати ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржником зазначено, що представник відповідача був присутній при оголошенні вступної та резолютивної частини рішення суду першої інстанції.
Звертає увагу, що 17.10.2019 на адресу Орджонікідзевського районного суду м.Маріуполя було направлено клопотання при видачу копії рішення суду першої інстанції від 07.10.2019, оскільки станом на 17.10.2019 в Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - Реєстр) воно не опубліковано.
Стверджує, що рішення суду першої інстанції надійшло до Маріупольської міської ради та відділу з роботи з адміністративними правопорушеннями юридичного департаменту Маріупольської міської ради лише 13.11.2019.
Також скаржник зазначає, що ОСОБА_3 не надавалась довіреність на отримання будь-яких документів по справі, а отже стверджує, що копія рішення отримана під розписку 08.11.2019 неуповноваженою особою.
Ухвалою Верховного Суду від 08.04.2020 поновлено Адміністративній комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження. 
Від позивачки відзиву на касаційну скаргу не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду рішення суду апеляційної інстанції.
В порядку статті 31, пункту 15 КАС України визначений наступний склад суду: головуючий суддя - Чиркін С.М., судді: Бевзенко В.М., Єзеров А.А.
Ухвалою Верховного Суду від 15.12.2020 справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до вимог статті 345 КАС України.
Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги, з урахуванням вимог статті 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи встановлених судом, перевірив правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків. 
Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на оскарження судового рішення, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно належного оформлення апеляційної скарги, в тому числі щодо своєчасного оскарження судового рішення для чого особа, зацікавлена у її поданні, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Завданням адміністративного судочинства в силу вимог частини першої статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи. Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 КАС України.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Згідно з частиною четвертою статті 286 КАС України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
При цьому за правилами, встановленими статтею 271 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-289 цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Копії судових рішень у справах, визначених цією статтею, невідкладно видаються учасникам справи або надсилаються їм, якщо вони не були присутні під час його проголошення.
В порушення вимог статті 271 КАС України судом першої інстанції не було проголошено повне судове рішення, складання повного тексту відкладено до 15.10.2019.
Також відповідач надає докази відсутності опублікування рішення суду першої інстанції в Реєстрі станом на 07.11.2019.
Згідно інформації з Реєстру, яка є загальнодоступною, рішення суду першої інстанції від 07.10.2019 надіслано судом до Реєстру: 07.11.2019, зареєстровано: 12.11.2019, оприлюднено: 13.11.2019.
Перший апеляційний адміністративний суд, залишаючи без руху апеляційну скаргу та в подальшому повертаючи апеляційну скаргу, виходив з того, що апелянт пропустив установлений статтею 286 КАС України десятиденний строк на апеляційне оскарження та зазначені обставини в обґрунтування пропуску строку звернення до суду з апеляційною скаргою є неповажними.
Дійсно, стаття 286 КАС є спеціальною нормою процесуального закону, що визначає особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, та частина четверта встановлює спеціальні у відношенні до статті 295 КАС України строк на апеляційне оскарження (протягом десяти днів) і порядок обчислення цього строку (з дня проголошення судового рішення).
Водночас статтею 287 КАС України не обмежено повноваження суду апеляційної інстанції щодо поновлення строку на апеляційне оскарження в порядку частини третьої статті 295 КАС України, і на відміну від правил, установлених статтею 270 КАС України, передбачений статтею 286 КАС України строк на апеляційне оскарження не є преклюзивним.
Верховний Суд зазначає, що у справах цієї категорії, які є терміновими в розумінні КАС України, надзвичайно важливим в аспекті реалізації учасником справи права на апеляційне оскарження є дотримання судом першої інстанції порядку проголошення та вручення (надсилання) копій судових рішень, визначеного частиною другою статті 271 КАС України. Недотримання судом першої інстанції цього порядку може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, з урахуванням інших фактичних обставин.
Інше тлумачення зазначених норм процесуального права нівелює доцільність застосування частини третьої статті 298 КАС України із метою належної оцінки причин пропуску строку на апеляційне оскарження у відповідних категоріях справ, а також створює передумови для безпідставного обмеження права особи на апеляційне оскарження, що є неприпустимим.
Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у спірних правовідносинах неодноразово викладався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.04.2019 у справі №212/2354/18 (2-а/212/93/18), від 19.06.2019 у справі №175/4952/18 (2-а/175/69/18), від 25.06.2019 у справі №211/94/18 (2-а/211/25/19), від 22.11.2019 у справі №461/5908/18, від 27.02.2020 у справі №1540/4208/18, від 03.03.2020 у справі №344/21021/18 та від 15.07.2020 у справі №345/1806/19.
Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
У рішеннях від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У справі «Іліан проти Туреччини» Європейський суд з прав людини зазначив, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.
Зважаючи на те, що у цій справі суд першої інстанції не дотримався вимог частини першої та другої статті 271 КАС України, а відповідач скористався правом на апеляційне оскарження судового рішення після оприлюднення та отримання повного тексту рішення суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вважає, що в даному конкретному випадку апелянт не допустив необ`єктивного зволікання з поданням апеляційної скарги.
Аналогічні висновки зазначені в постанові Верховного Суду 03.07.2019 у справі №761/20343/18.
Водночас Верховний Суд звертає увагу, що розписка про отримання копії рішення суду «ММР Коргін Є.С. 08.11.2019» (а.с.72) без наявності в матеріалах справи доказів, які підтверджують його повноваження на отримання документів у справі, не може свідчити про належне отримання копії судового рішення і відліку з зазначеної у розписці дати строку на апеляційне оскарження.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції мав перевірити дотримання судом першої інстанції порядку проголошення судового рішення, надсилання його копій та отримання уповноваженим представником.
Проте суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам заявника щодо несвоєчасного отримання ним рішення суду першої інстанції, що призвело до передчасних висновків суду про відсутність поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження.
За наведеного правового регулювання та обставин справи Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної ухвали про повернення апеляційної скарги.
Таким чином, касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду на стадії вирішення питання щодо відкриття апеляційного провадження 
Пунктом 2 частини 1 статті 349 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно частини 1 статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
Таким чином, касаційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а ухвала суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 3, 341, 271,286, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Адміністративної комісії виконавчого комітету Маріупольської міської ради задовольнити.
Ухвалу Першого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2020 у справі №265/2306/19 - скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду                                                            С. М. Чиркін
                                                                                          А.А. Єзеров
                                                                                          В.М. Бевзенко