Постанова
Іменем України
 
16 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа 317/2521/14-ц
провадження № 61-6598св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:  
Штелик С. П. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року у складі суддів: Дашковської А. В., Кухаря С. В., Бєлки В. Ю., 
 
учасники справи:
позивач -  прокурор Запорізького району Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької обласної адміністрації, 
відповідачі: Розумівська сільська рада Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 , Реєстраційна служба Запорізького районного управління юстиції Запорізької області,    
третя особа -  Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області, 
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
 
Короткий зміст позовних вимог
У  травні 2014 року прокурор Запорізького району Запорізької області звернувся до суду в інтересах держави в особі Запорізької обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_1 , Реєстраційної служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області про визнання незаконним та скасування рішення Розумівської сільської ради, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю, скасування запису про державну реєстрацію державного акта, скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, витребування та звільнення земельної ділянки.
В обґрунтування позову зазначав, що перевіркою, проведеною прокуратурою району, встановлено, що рішенням Розумівської сільської ради № 10                        від 09 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 » затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1881 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд в АДРЕСА_1 .
На підставі вказаного рішення ОСОБА_1 отримано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 806726 від 28 грудня 2009 року, кадастровий номер 2322188401:07:002:0984. Рішенням Розумівської сільської ради № 10 від 09 жовтня 2009 року змінено цільове призначення землі - із земель лісогосподарського призначення спірну ділянку передано до категорії земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд. При цьому у спірному рішенні не визначено, що при передачі землі у власність змінюється її цільове призначення.
Рішенням Розумівської сільської ради № 10 від 09 жовтня 2009 року у приватну власність ОСОБА_1 передано земельну ділянку лісового фонду, яка не знаходяться у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств.
Належність земель, за рахунок яких виділено земельну ділянку ОСОБА_1 , до категорії земель лісогосподарського призначення підтверджується листом ДП «Запорізьке лісомисливське господарство від 22 травня 2014 року № 440, державним актом на право власності на суміжну земельну ділянку серії                           ЗП № 113527 від 16 травня 2005 року та планом зовнішніх меж земельної ділянки Розумівської сільської ради с Розумівка пров. Шевченка, 4, згідно з якими суміжні земельні ділянки відносяться до земель Запорізького обласного управління лісового господарства. Крім того, те, що зазначена земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, підтверджується актом Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 27 травня 2014 року. Розумівська сільська рада вийшла за межі своїх повноважень та розпорядилась земельною ділянкою, виділення якої належить до компетенції Запорізької обласної державної адміністрації.
На підставі викладеного позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення Розумівської сільської ради № 10 від 09 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 »; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 806726, виданий ОСОБА_1 28 грудня                      2009 року; скасувати запис про державну реєстрацію державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 806726 від 28 грудня 2009 року                          № 010926000921; скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку (кадастровий номер: 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; витребувати у ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної державної адміністрації земельну ділянку (кадастровий номер 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати ОСОБА_1 звільнити земельну ділянку (кадастровий номер 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану.
У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області, Запорізької обласної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Державна інспекція сільського господарства у Запорізькій області про захист права власності.
В обґрунтування позову зазначала, що на підставі договору дарування                                  від 25 грудня 2004 року вона набула право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .
09 квітня 2005 року на підставі договору купівлі-продажу з ОСОБА_2 ОСОБА_1 набула право власності на земельні ділянки за адресами: АДРЕСА_2 та 3. Рішенням Розумівської сільської Ради № 93 від 11 серпня 2005 року присвоєно житловому будинку незакінченого будівництвом поштову адресу: АДРЕСА_1 . Вказане рішення не скасоване та було підставою для внесення відомостей до ОП ЗМБТІ про будівлі на земельній ділянці та для внесення відомостей до Єдиного реєстру прав власників на нерухоме майно з зазначенням поштового адресу.
03 грудня 2005 року Розумівська сільська Рада прийняла рішення № 45 «Про дозвіл на укріплення схилу земельної ділянки» за адресою: АДРЕСА_1 . Рішення не було скасоване, а вона отримала робочий проект благоустрою прилеглої території до житлового будинку по АДРЕСА_1 . Оскільки за висновками документації для запобігання подальшого руйнування схилу необхідні великі капіталовкладення, вона звернулася до Розумівської сільської Ради з проханням про виділення вказаної земельної ділянки у власність.На підставі рішення Розумівської сільської Ради № 18 від 16 жовтня 2008 року № 5 від 24 березня 2009 року складено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до рішення Розумівської сільської ради № 10                                від 09 жовтня 2009 року земельна ділянка передана їй для будівництва та обслуговування житлового будинку. Право власності зареєстровано на підставі державного акта 21 грудня 2009 року.
Також зазначила, що строки для звернень про скасування прийнятих Розумівською сільською Радою рішень щодо спірної земельної ділянки спливли в 2010 році, а стосовно визнаного права власності в 2012 році. Про поновлення таких строків особисто позивач, в чиїх інтересах звернувся прокурор, не звертався.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2322188401:07:002:0984, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 площею 0,1881 га.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 15 травня                     2015 року в позові прокурора відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оспорюване позивачем рішення Розумівської сільської ради постановлено у відповідності до вимог закону і в межах повноважень органу місцевого самоврядування, державний акт на право власності ОСОБА_3 на земельну лділянку також виданий на законних підставах, а позовні вимоги прокурора пред`явлені зі спливом передбаченого законом строку позовної давності, який пропущений без поважних причин.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
В частині вирішення зустрічного позову рішення суду першої інстанції не оскаржувалося та в апеляційному порядку не переглядалося. 
Апеляційний суд переглядав справу неодноразово. 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року рішення суду першої інстанції в частині позову прокурора скасовано, позов прокурора задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення Розумівської сільської ради № 10 від 09 жовтня 2009 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_1 ».Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 806726, виданий ОСОБА_1 28 грудня 2009 року. Витребувано у     ОСОБА_1  на користь Запорізької обласної державної адміністрації земельну ділянку (кадастровий номер 2322188401:07:002:0984) площею                    0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 . Зобов`язано  ОСОБА_1  звільнити земельну ділянку (кадастровий номер 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом демонтажу дерев`яної альтанки, басейну та металевого паркану. В іншій частині позову прокурора Запорізького району Запорізької області відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до картографічних матеріалів та Проекту організацій і розвитку лісового господарства ДП «Запорізьке лісомислівське господарство» земельна ділянка (кадастровий номер: 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташована у кварталі 2 виділ 2 Крутоярського лісництва, належить до земель лісогосподарського призначення(лісового фонду) та вкрита лісовою рослинністю, що підтверджується листом «Запорізьке лісомислівське господарство»                                       від 22 травня 2015 року № 440. Відповідно до листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 лютого 2017 № 87 (довідки) земельна ділянка з кадастровим номером 2322188401:07:002:0984, яка передана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1881 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», а саме: знаходиться в межах кварталу 2 Крутоярівського лісництва (виділи 1,2) згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 1989, 2008 років. Крім того, відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 18 вересня 2009 року № 6013/09 земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні затоки р. Дніпро. Найменша відстань від огородженого металевого паркану досліджуваної земельної ділянки до водного об`єкта становить 31 метр, а відтак спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а, отже, не може передаватися у приватну власність. Стосовно доводів відповідача про пропуск позивачем строку давності, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах відповідного органу (підприємства), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач, а не прокурор. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16. Запорізька обласна державна адміністрація довідалась про оскаржуване рішення 04 липня 2014 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що Запорізька обласна державна адміністрація чи ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» довідались або могли довідатись про оскаржуваного рішення Розумівської сільської ради до проведення прокурорської перевірки у травні 2014 року.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивач не надав доказів про те, що не міг дізнатися про порушення своїх прав раніше; суд не встановив обставин вибуття земельної ділянки із володіння власника поза його волею, оскільки рішення про передачу їй землі приймалися органами державної влади. Державою порушено її право на мирне володіння майном. Земельна ділянка не належить до земель лісового фонду, такі обставини із належних доказів не встановлено. Належним розпорядником спірної землі є Розумівська сільська рада, оскільки розташована на її території. 
 
(2) Позиція заступника прокурора Запорізької області
У відзиві на касаційну скаргу прокурор зазначає, що прокуратура представляє інтереси Запорізької обласної державної адміністрації, а тому позовна давність у цій справі починає перебіг з моменту, коли про порушення прав дізналася державна адміністрація. Оскільки Запорізька обласна державна адміністрація про порушення своїх прав дізналася лише  у 2014 року, строк позовної давності не пропущено. 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
08 лютого 2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року                               № 460-ІХ (далі - Закон від 15 січня 2020 року № 460-ІХ).
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 15 січня 2020 року   № 460-ІХ установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
На підставі договору дарування від 25 грудня 2004 року ОСОБА_1  на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,156 га, що розташована по    АДРЕСА_2 . На підставі договору купівлі-продажду від 09 квітня                   2005 року  ОСОБА_1 на праві приватної власності належать земельні ділянки площею 0,10 га за адресами:       АДРЕСА_2 та 3.
У зв`язку з оформленням договорів дарування і купівлі-продажу земельної ділянки рішенням Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 11 серпня 2005 року № 93 житловому будинку незакінченому будівництвом, який належить ОСОБА_1 , присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .
Для укріплення схилу земельної ділянки, який знаходиться в стадії руйнування та обслуговування житлового будинку, ОСОБА_1 звернулася до Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області із заявою про передачу безоплатно земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських будівель.
Рішенням Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 03 грудня 2005 року № 45 надано ОСОБА_1 дозвіл на укріплення схилу земельної ділянки площею 113,8 кв. м по АДРЕСА_2 . 
Рішенням виконавчого комітету Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 20 березня 2008 року № 34 вирішено оформити право приватної власності на домоволодіння зі всіма будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_1 .
Рішенням Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 16 жовтня 2008 року № 18 надано дозвіл на розробку проекту відведення для передачі у власність земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських споруд по АДРЕСА_2 . Рішенням Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 24 березня                       2009 року  № 5 до вказаного рішення сільської ради внесено зміни і надано дозвіл на розробку проекту щодо передачі у власність земельної ділянки площею 0,1881 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд на території Розумівської сільської ради в межах населеного пункту за рахунок земель запасу житлової та громадської забудови.
Рішенням Розумівської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 09 жовтня 2009 року № 10 затверджено проект землеустрою та передано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1881 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд по                                 АДРЕСА_2 . На підставі зазначеного рішення сільської ради 28 грудня 2009 року ОСОБА_1 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку.
Ліси та землі лісового фонду України є об`єктами підвищеного захисту зі спеціальним режимом використання та спеціальною процедурою надання.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах (частина друга статті 1 ЛК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельні відносини, що виникають при використанні, зокрема, лісів регулюються Земельним кодексом (далі - ЗК) України, а також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать цьому кодексу (частина друга статті 3 ЗК України (тут і далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
За основним цільовим призначенням ЗК України передбачає виділення в окрему категорію земель лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).
Ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів (стаття 63 ЛК України).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 5 ЛК України).
Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет : складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України).
Оскільки земельна ділянка та права на неї на землях лісогосподарського призначення є об`єктом земельних правовідносин, то суб`єктний склад і зміст таких правовідносин має визначатися згідно з нормами земельного законодавства та лісового законодавства - у частині використання й охорони лісового фонду.
Відповідно до пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкування належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Відтак, вирішуючи питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства, необхідно враховувати пункт 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України (висновок Верховного Суду України, викладений в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-224цс14, висновок Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі                               № 488/6211/14-ц, провадження № 14-235цс18).
Апеляційний суд встановив, що відповідно до картографічних матеріалів та Проекту організацій і розвитку лісового господарства ДП «Запорізьке лісомислівське господарство» земельна ділянка (кадастровий номер: 2322188401:07:002:0984) площею 0,1881 га, розташована у кварталі 2 виділ 2 Крутоярського лісництва, належить до земель лісогосподарського призначення(лісового фонду) та вкрита лісовою рослинністю, що підтверджується листом «Запорізьке лісомислівське господарство»                                    від 22 травня 2015 року № 440. Відповідно до листа ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» від 22 лютого  2017 № 87 (довідки) земельна ділянка з кадастровим номером 2322188401:07:002:0984, яка передана у приватну власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,1881 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , знаходиться в межах земель лісогосподарського призначення ДП «Запорізьке лісомисливське господарство», а саме: знаходиться в межах кварталу 2 Крутоярівського лісництва (виділи 1,2) згідно планово-картографічних матеріалів базового лісовпорядкування 1989, 2008 років. 
Отже, встановлюючи на підставі матеріалів лісовпорядкування правовий статус земельної ділянки як такої, що належить до земель лісогосподарського призначення, апеляційний суд врахував наведені вище приписи законодавства. А тому аргументи касаційної скарги про недопустимість доказів, використаних для встановлення факту віднесення земельної ділянки до складу земель лісогосподарського призначення, колегія суддів вважає необґрунтованими.
Крім того, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків визначених цим Кодексом (пункт "г" частини третьої статті 83 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішень про надання земельних ділянок у власність)).
Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями частини другої статті 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).
Так, частиною першою статті 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.
Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).
Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо (частина четверта статті 59 ЗК України).
Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об`єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.
Відповідно до висновку Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Запорізькій області від 18 вересня 2009 року                            № 6013/09 земельна ділянка знаходиться у водоохоронній зоні затоки                           р. Дніпро. Найменша відстань від огородженого металевого паркану досліджуваної земельної ділянки до водного об`єкта становить 31 метр, а відтак спірна земельна ділянка відноситься до земель водного фонду, а, отже, не може передаватися у приватну власність.
Щодо органу, уповноваженого державою розпоряджатися земельною ділянкою
Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Згідно з частиною другою статті 45 ЦПК України у редакції, чинній на час подання позову, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, у позовній заяві зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Апеляційний суд встановив, що повноваження на розпорядження земельною ділянкою належать до компетенції Запорізької обласної державної адміністрації, яка є органом, уповноваженим державою як власником земельної ділянки здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
До розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади (абзац перший пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», пункту 5 частини першої статті 31 ЛК України до повноважень державних адміністрацій у сфері лісових відносин належить, зокрема, передання у власність земельних лісових ділянок площею до 1 га, що перебувають у державній власності, на відповідній території.
Порядок вилучення земельних ділянок визначає стаття 149 ЗК України, за приписами якої земельні ділянки, надані у постійне користування, зокрема, із земель державної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за згодою землекористувачів за рішеннями Кабінету Міністрів України, місцевих державних адміністрацій відповідно до їх повноважень. 
Частина шоста статті 149 ЗК України встановлює, що обласні державні адміністрації на їх території вилучають земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах міст обласного значення та за межами населених пунктів для всіх потреб, крім випадків, визначених частинами п`ятою, дев`ятою цієї статті.
Отже, згідно з наведеними приписами вилучення для нелісогосподарських потреб спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення, і передання у приватну власність такої ділянки належало до повноважень Запорізької обласної державної адміністрації.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає необґрунтованим довід касаційної скарги щодо наявності у Розумівської сільської ради повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою.
Щодо відсутності волевиявлення власника на відчуження земельної ділянки
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (частина друга статті 19 Конституції України).
Апеляційний суд встановив, що спірна земельна ділянка перебувала у державній власності, мала лісогосподарське призначення, у встановленому порядку повноважним органом не вилучалась, а зміна її цільового призначення у передбаченому законом порядку не здійснювалась.
Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади - Запорізької ОДА - означає, що держава як власник волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.
Апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що земельна ділянка вибула з володіння власника поза його волею - без прийняття ним відповідного рішення.
Щодо позовної давності
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). 
Отже, позовна давність є строком для подання позову як безпосередньо суб`єктом, право якого порушене (зокрема державою, що наділила для виконання відповідних функцій у спірних правовідносинах певний орган державної влади, який може звернутися до суду), так і прокурором, уповноваженим законом звертатися до суду з позовом в інтересах держави як носія порушеного права, від імені якої здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах може певний її орган.
На віндикаційні позови держави в особі органів державної влади поширюється загальна позовна давність (пункт 60 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
І в разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган (пункти 46, 48, 65-66 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 362/44/17).
Позов у цій справі прокурор подав до суду 30 травня 2014 року.
Відповідач заявила у суді першої інстанції про сплив позовної давності до всіх вимог.
Апеляційний суд визнав поважними причини пропуску позовної давності, оскільки факт порушення вимог законодавства щодо відчуження земельної ділянки виявлений прокуратурою лише у 2014 році.
Суд апеляційної інстанції оцінив наявні у справі докази та встановив, що Запорізька обласна державна адміністрація довідалась про оскаржуване рішення 04 липня 2014 року. У матеріалах справи відсутні докази того, що Запорізька обласна державна адміністрація чи ДП «Запорізьке лісомисливське господарство» довідались або могли довідатись про оскаржуваного рішення Розумівської сільської ради до проведення прокурорської перевірки у травні 2014 року.
З урахуванням викладеного, відповідний довід касаційної скарги є необґрунтованим, а висновок апеляційного суду про відсутність пропуску позовної давності - правильним.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Рronina V. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, судовий збір за подання касаційної скарги покладається на заявника.  
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Запорізького апеляційного суду від 26 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                      С. П. Штелик 
 
                                                                                                               А. А. Калараш
 
                                                                                                               Є. В. Петров