ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8213/20 Справа № 932/8149/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Яковлев Д.О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Каратаєвої Л.О.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 — ОСОБА_3 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Олійник Світлани Вікторівни, ОСОБА_1 , третя особа Синельниківський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
В С Т А Н О В И Л А : 

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до приватного нотаріуса Олійник С.В., ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року цивільну справу передано на розгляд до Синельниківському міськрайонному суду Дніпропетровської області.
Ухвала суду мотивована тим, що вказана справа не підсудна Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, так як з даного спору простежується виключна підсудність, оскільки виконавчим написом, який оскаржується запропоновано звернути стягнення на нерухоме майно, яке розташоване в Синельниківському районі Дніпропетровської області.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив вказану ухвалу скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позови про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню можуть також пред`являтися за місцем його виконання. Апелянт вказує, що йому незручно буде здійснювати захист своїх прав та інтересів через Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області, так як він проживає в м. Дніпро.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 — ОСОБА_3 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню має розглядатися з дотриманням правил територіальної підсудності, оскільки по суті оскаржуються дії приватного нотаріуса, а не з приводу нерухомого майна. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 — ОСОБА_3 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року підлягають розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги необхідно задовольнити, а ухвалу суду - скасувати, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обовязків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.
У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
За загальним правилом відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Водночас ст. 28 ЦПК України передбачено випадки, коли підсудність справи визначається за вибором позивача.
Зокрема, позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса можуть пред`являтися також за місцем його виконання (ч. 12 ст. 28 ЦПК України).
Пунктом 15 ст. 28 ЦПК України визначено, що позови до кількох відповідачів, які проживають або знаходяться в різних місцях, пред`являються за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача.
У п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз`яснено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають з приводу нерухомого майна (ч. 1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 81 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст.ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. 
Позивачем заявлена вимога про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, де по суті оскаржуються дії приватного нотаріуса, а не з приводу нерухомого майна. 
Позивачеві надано право вибору підсудності, зокрема щодо підсудності справ за місцезнаходженням відповідача або за альтернативною підсудністю за місцем виконання оспореного виконавчого напису.
Враховуючи, що один з відповідачів, а саме приватний нотаріус Олійник С.В. знаходиться в Шевченківському району м. Дніпро, - колегія суддів вважає, що позивачем вірно пред`явлено позов до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що з даного спору простежується виключна підсудність є неправильним та таким, що не відповідає вимогам процесуального законодавства. 
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про направлення справи до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області.
За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала, як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 268, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2  — ОСОБА_3  – задовольнити.    
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2020 року — скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Л.О. Каратаєва