Ухвала                                                                         
16 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 757/50534/17-ц
провадження № 61-14102ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І.,         Коломієць Г. В.,
розглянув заяву Національної поліції Українипро зупинення виконання або дії постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Інформ-Ресурси», треті особи: Генеральна прокуратура України, Міністерство внутрішніх справ України, Державна казначейська служба України, про відшкодування майнової та моральної шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 грудня 2019 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнути 
з Національної поліції України на корить ОСОБА_1 матеріальну шкоду 
в розмірі 520 000,00 грн. Стягнуто з Національної поліції України на користь ОСОБА_1 10 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. 
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
21 вересня 2020 року Національна поліція України звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року (надійшла до суду 24 вересня 2020 року).
Ухвалою Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 757/50534/17-ц та витребувано матеріали справи з Печерського районного суду м. Києва, відмовлено у задоволенні заяви Національної поліції Українипро зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року.
02 листопада 2020 року Національна поліція України повторно звернулася до Верховного Суду із заявою, у якій просить зупинити виконання або дію постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Заява обґрунтована тим, що виконавчий лист у справі № 757/50534/17-ц не відповідає вимогам до виконавчого документу, встановленим підпунктом 4 частини першої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Київським апеляційним судом у резолютивній частині оскаржуваного судового рішення вказано ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ, який належить не Національній поліції України, 
а Головному управлінню Національної поліції у м. Києві, що призведе до порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів осіб, які не брали участі у справі. 
Крім цього, у Національної поліції України відсутній окремий рахунок, який призначений для відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб, що призведе до списання коштів із захищених видатків Національної поліції України, що передбачені для фінансування і матеріально-технічного забезпечення поліції та забезпечення виконання поліцією основних завдань, передбачених законом, а отже, до порушення дотримання балансу інтересів сторін.
Також, зазначає, що виконання оскаржуваного судового рішення призведе до утруднення процедури повороту виконання рішення у разі його скасування, оскільки повернення суми стягнення у розмір 530 000,00 грн буде становити значний період часу, ураховуючи те, що у даному випадку згідно зі статтею 70 Закону України «Про виконавче провадження» з доходів боржника може бути утримано лише 20 %.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду 
в касаційному порядку.
Пунктом 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України 
з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2012 року № 10 «Про судову практику розгляду цивільних справ у касаційному порядку» визначено, що клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити підстави для зупинення виконання (дії) судового рішення, підтверджені певними доказами (наприклад, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути додано завірену копію такої постанови). Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує необхідність у цьому, зокрема, у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі, та осіб, які не брали участі у справі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Ураховуючи наведені у заяві доводи та надані заявником на їх підтвердження докази, а також те, що оскаржуване судове рішення підлягає примусовому виконанню, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для необхідності зупинення виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року до закінчення її перегляду 
в касаційному порядку, а тому заяву слід задовольнити. 
Керуючись статтями 394, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Заяву Національної поліції Українизадовольнити.
Зупинити виконання постанови Київського апеляційного суду від 15 вересня 2020 року до закінчення її перегляду в касаційному порядку.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Д. Д. Луспеник
         Б. І. Гулько
         Г. В. Коломієць