ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7544/20 Справа № 199/987/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Подорець О. Б. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2020 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів         -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
при секретарі         -        Кравченко Р.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 року
по справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИЛА:
В лютому 2020 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування - задоволено.
Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною 20 лютого 2018 року та зареєстрований у реєстрі за №249. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати повністю рішення від 24 червня 2020 року Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська, яким було повністю задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 , де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева В.М. до неї, ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідченого 20 лютого 2018 року за реєстровим №249, відмовити ОСОБА_2 повністю у позові до неї, ОСОБА_1 .
У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 року вважає рішення законним і таким, що не підлягає скасуванню.
Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачу на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . В зазначеній квартирі позивач разом з відповідачем та їх донькою  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з моменту її придбання, тобто з 21.04.2006 та по теперішній час.
При цьому  ОСОБА_2  вказує, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, як фізичного, так і психологічного, з родичами відносини не підтримує. Зазначає, що після виявлення онкологічної хвороби, відповідач почала консультуватися щодо приватної власності позивача у разі смерті останнього та спонукати одружитися з нею, не дивлячись на те, що до захворювання сторони проживали у цивільному шлюбі більше 13 років.
Під впливом вищезазначених подій та тяжких для позивача обставин, останній дав згоду та 20 лютого 2018 року між сторонами укладено договір дарування, за яким позивач подарував  ОСОБА_1  квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,4 кв.м., яка складається з: І – коридор, 2,3,6 – житлові кімнати, 4- туалет, 5- ванна, 7 – кухня, 8 – кладова, І – лоджія, ІІ – балкон.
Як зазначає позивач, спірна квартира є єдиним його житлом, а договір дарування було укладено під впливом тяжких для останнього обставин у вигляді прогресуючої хвороби і на вкрай невигідних умовах.
Посилаючись на зазначене, ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою Вікторією Миколаївною 20 лютого 2018 року та зареєстрований у реєстрі за №249 на підставі частини першої статті 233 Цивільного кодексу України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що визнання недійсним договору дарування ніяк не погіршує майновий стан ОСОБА_1 , оскільки, будучи безоплатним, цей договір призвів до набуття нею квартири без всяких витрат з її боку. Наслідки ж визнання договору дарування недійсним не вплинуть на неї негативно, а ОСОБА_2 та ОСОБА_1 продовжать існувати в тому стані, в якому перебували тривалий час, проживаючи в спірній квартирі. Окрім цього, збіг тяжких обставин спонукали позивача укласти договір дарування на вкрай невигідних для нього умовах. 
Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Колодій Л.М. та зареєстровано за №2248. 
В зазначеній квартирі позивач разом з відповідачем та їх донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживають з моменту її придбання та по теперішній час. 
10 серпня 2016 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська 18 грудня 2019 року розірвано, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду. 
20 лютого 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцевою В.М., зареєстровано в реєстрі за №249 (а.с.101-104). 
За приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
За правилами ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
За приписами ч ч. 1,2 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. 
Згідно ч.ч. 1,2 ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому. 
Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. 
За змістом ч. 1 ст. 233 ЦК України  правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину 
За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження належного йому майна на користь обдаровуваного. 
Водночас, правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не вважається вільним і не відповідає її внутрішній волі. 
Отже, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК України, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. 
На думку суду першої інстанції, доводами, що підтверджують тяжкі обставин є онкологічним захворювання позивача, а згодом й встановлення йому діагнозу – хронічний лімфолейкоз (С 91.1) ІІВ стадія по Binet Rai з ураженням л/вузлів, печінки, селезінки, неможливість самостійно себе забезпечувати та обслуговувати, потреба в сторонній допомозі. 
Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції вважав, що договір дарування, який укладено між близькими родичами, не був спрямований на настання реальних правових наслідків, обумовлених спірним правочином й спонукав позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах - безоплатно позбавивши себе права власності і як наслідок в подальшому права користування єдиного наявного житла. 
З такими висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, з наступних підстав. 
В суді першої інстанції, позивачем підтверджено, що йому встановлено 2 групу інвалідності з 2015 року, а потім продовжено у 2019 році ще на два роки у зв`язку із хронічним захворюванням, що не може свідчити про погіршення його стану здоров`я.
Дані обставини не можуть свідчити про те, що відповідач спонукав позивача укласти договір дарування квартири на вкрай невигідних умовах й під час настання тяжких обставин.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Згідно з ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. 
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Зі змісту статті 203 ЦК України правочин не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. 
У пункті 3.4. договору дарування зазначається, що особи підтверджують, що не позбавлені дієздатності, не перебувають під опікою та піклуванням, не страждають на захворювання, що перешкоджають усвідомленню суті цього договору.
Аналіз положень статей 203, 717 ЦК України свідчить про те, що договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.
Наявні у матеріалах справи документи спростовують посилання позивача на тяжкі обставини, що змусили його підписати договір дарування, оскільки фактично дарування відбулось із ініціативи позивача.
Та обставина, що ОСОБА_2 залишився проживати у подарованій ним спірній квартири, не може свідчити про відсутність його волевиявлення на її відчуження, оскільки умова проживання в подарованій квартири, не суперечить оспорюваному договору дарування від 20 лютого 2018 року. 
Крім того, дії дарувальника, що передували укладенню договорів, а саме особисте прибуття до нотаріальної контори й підписання договору дарування у нотаріуса, дає підстави вважати про обізнаність та цілковиту згоду на вчинення правочину. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що воля дарувальника ОСОБА_2 в оспорюваному правочині відповідала його дійсним намірам щодо розпорядження належним йому нерухомим майном. Наявність підстав, які б вказували, що договір дарування укладений внаслідок тяжких обставин, при перевірці обґрунтованості заявлених вимог, колегією суддів не встановлено і такі підстави позивачем не доведені. 
Відповідно до роз`яснень наданим у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», угода може бути визнана судом недійсною на підставі статті 233 ЦК України, якщо вона вчинена особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути: тяжка хвороба особи, членів її сімї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. 
       За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні його позовних вимог, у зв`язку з їх не доведеністю відповідно до ст. 81 ЦПК України.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга   ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а  рішення Амур - Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 скасуванню.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 1261,20 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - задовольнити.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 24 червня 2020 року - скасувати.
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Стародубцева Вікторія Миколаївна про визнання недійсним договору дарування - відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1  судові витрати у розмірі 1261,20 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича 

М.Ю.Петешенкова