ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2545/20 Справа № 202/8260/18 	  	Головуючий у першій інстанції: Марченко Н. Ю. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2020 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Державного підприємства промислового спеціального зв`язку “Промспецзв`язок” на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку “Промспецзв`язок” про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та компенсації втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати, – 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що згідно контракту № 3-37 від 06 червня 2006 року, укладеного між нею та Міністерством промислової політики України, яке в подальшому було реорганізоване в Державне агентство з управління державними корпоративними правами та майном (Агентство держмайна України), працювала керівником Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок». Наказом від 21 червня 2012 року № 38-Д її було звільнено з 22.06.2012 року на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Позивач зазначає, що у день звільнення з нею не був проведений повний розрахунок. Згідно довідки, виданої відповідачем, заборгованість по заробітній платі станом на 1 липня 2012 року склала 106370,54 грн. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 26.09.2018 року з Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 106370,54 грн. Грошові кошти у вказаному розмірі перераховані відповідачем на рахунок позивача 07.12.2018 року. Тому, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 23 червня 2012 року по 06 грудня 2018 року в розмірі 762646,14 грн., а також відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці», Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2012 року по листопад 2018 року в розмірі 159130,33 грн. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 762646,14 грн. (із утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів); стягнути з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини заробітної плати через порушення термінів її виплати в розмірі 159130,33 грн. (із утриманням із цієї суми податків та інших обов`язкових платежів); стягнути з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 7626,46 грн.; стягнути з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» у дохід держави судовий збір у розмірі 1591,30 грн. 
В апеляційній скарзі Державне підприємство промислового спеціального зв`язку “Промспецзв`язок”, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Клопотання відповідача щодо відкладення судового засідання у зв”язку з перебуванням представника у “робочому відрядженні” є необгрунтованим, оскільки відповідачем, який є юридичною особою, не наведено доводів щодо неможливості направлення іншого представника для участі у судовому засіданні у даній справі; крім того, доказів перебування представника ОСОБА_2 саме у відрядженні суду не надано.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 06 червня 2006 року між ОСОБА_1 та Міністерством промислової політики України було укладено контракт №3-37, відповідно до якого ОСОБА_1 була призначена на посаду директора державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецв`язок» терміном з 06 червня 2006 року по 05 червня 2011 року (а.с.10-16 т.1).
Наказом Агентства держмайна України від 21 червня 2012 року №38-Д ОСОБА_1 звільнена з посади директора ДП промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок», м.Дніпропетровськ, за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України, 22 червня 2012 року (а.с.23 т.1).
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року (провадження №22-ц/803/645/20), у цивільній справі №202/5026/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» про стягнення заборгованості по заробітній платі, з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 106370,54 грн. 
08 листопада 2018 року Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська було видано виконавчий лист №202/5026/15 про стягнення на користь ОСОБА_1 з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 106370,54 грн. (а.с.33-34 т.1).
Згідно довідки АТ КБ “ПриватБанк” №Р97І8MULKMDI20Q5 від 11.12.2018 року, 07 грудня 2018 року на рахунок позивача було перераховано безготівковим платежем 106370,54 грн. (а.с.37 т.1).
Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 10 грудня 2018 року закінчено виконавче провадження №57746811 з виконання виконавчого листа №202/5026/15 від 08.11.2018 року, у зв`язку з повним фактичним його виконанням (а.с.35-36 т.1).
Середньоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи в ДП ПСЗ «Промспецзв`язок» згідно, з розрахунко-платіжними відомостями за квітень та травень 2012 року, становить 471,06 грн. (а.с. 181,182 т.1).
Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.
За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. 
Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. 
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. 
Згідно зі статтею 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
Відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. 
Згідно з положеннями вказаного Закону та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159, компенсації підлягають такі грошові доходи із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
Відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються суми премії, зокрема, суми виробничі премії - в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату; премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці - в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді, а у разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, встановивши, що при звільненні 22 червня 2012 року ОСОБА_1 з нею не було проведено повного розрахунку та не було виплачено їй заборгованості по зарплаті в розмірі 160370,54 грн., - колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Встановивши, що період затримки розрахунку при звільненні складає 1619 робочих днів (за період з 23 червня 2012 року по 06 грудня 2018 року), а середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 дорівнює 471,06 грн., що підтверджується розрахунко-платіжними відомостями, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 762646,14 грн.
Підстав для зменшення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні апеляційним судом не встановлено.
Так, апеляційним судом оглянуті матеріали цивільної справи Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/5026/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» про стягнення заборгованості по заробітній платі. Згідно змісту позовної заяви, позивач просила стягнути заборгованість у розмірі 106370,54 грн. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2018 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 червня 2020 року (провадження №22-ц/803/645/20), позовну вимогу щодо стягнення заборгованості по заробітній платі задоволено та стягнуто з Державного підприємства промислового спеціалізованого зв`язку «Промспецзв`язок» на користь ОСОБА_1 106370,54 грн. 
Вищевказаний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є співмірним із розміром заборгованості, розміром середньомісячної заробітної плати позивача та з періодом затримки розрахунку.
При вирішення позовної вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача компенсації втрати частини заробітної плати через порушення строків виплати заборгованості у розмірі 160370,54грн. фактично виплаченої 07 грудня 2018 року, колегія погоджується з висновками місцевого суду, що позивач має право на одержання компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати за період з липня 2012 року по листопад 2018 року (в межах заявлених позовних вимог) в розмірі 159130,33 грн., яка визначена шляхом множення суми заробітної плати на індекс споживчих цін за період з липня 2012 року по листопад 2018 року (106370,54 грн. х 249,6 : 100 – 106370,54). Висновок суду першої інстанції про стягнення компенсації у зазначеному розмірі є правомірним та обґрунтованим, тому у вказаній частині рішення також підлягає залишенню без змін.
Інші твердження апеляційної скарги стосуються непогодження з рішеннями судів у цивільній справі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/5026/15 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Державного підприємства промислового спеціального зв`язку «Промспецзв`язок» про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства промислового спеціального зв`язку “Промспецзв`язок” – залишити без задоволення. 
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2019 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді