Ухвала
Іменем України
 
21 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 645/3694/18
провадження № 61-17765ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Тітова М. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року у справі 
№ 645/3694/18, 
ВСТАНОВИВ:
У липні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
27 вересня 2018 року Фрунзенський районний суд м. Харкова видав судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 03 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття.
У березні 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 27 лютого 2018 року у справі № 645/3694/18 за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року у справі 
№ 645/3694/18, задоволено. Судовий наказ, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року у справі № 645/3694/18, скасовано.
25 червня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, 
в якій, просила скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року у справі 
№ 645/3694/18.
Постановою Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Ухвалу Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 18 червня 2019 року скасовано. Відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року в справі 
№ 645/3694/18.
Постановою Верховного Суду від 22 січня 2020 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Харківського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року скасовано, справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Постановою Харківського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 червня 2019 року скасовано 
і направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 
2020 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова від 27 вересня 2018 року в справі № 645/3694/18 відмовлено.
Рішення судів мотивовано тим, що обставини, на які посилається в своїй заяві ОСОБА_1 , не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.
Суди встановили, що обставини, які ОСОБА_1 зазначив як істотні для перегляду судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 
27 вересня 2018 року у справі № 645/3694/18, а саме: що він сплачував грошові кошти на утримання своєї малолітньої доньки ОСОБА_3 , як до, так і під час розгляду заяви про видачу судового наказу, що на його утриманні також перебувають малолітній син ОСОБА_5 , та дружина ОСОБА_6 , не 
є нововиявленими та не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, оскільки не містять підстав для відмови у його видачі, передбачених статтею 165 ЦПК України.
У листопаді 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року, у якій посилаючись на порушення судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, просить оскаржені судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
У пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК Українипередбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно частин сьомої - восьмої статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. У разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами 
у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
У пункті 1 частини другої статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Тлумачення пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України свідчить, що нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, 
№ 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).
Встановивши, що обставини, на які посилається ОСОБА_1 не 
є нововиявленими та не мають істотного значення для розгляду заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про відмову у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, 
№ 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE 
v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фрунзенського районного суду 
м. Харкова від 29 липня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 27 вересня 2018 року у справі 
№ 645/3694/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                         Є. В. Краснощоков 
 
    І. О. Дундар
 
    М. Ю. Тітов