ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 грудня 2020 року           справа №200/8992/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., секретар судового засідання Кобець О.А., за участі позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідача Горелика Є.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року (повне судове рішення складено 03 листопада 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/8992/20-а (суддя в І інстанції Аканов О.О.) за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» про визнання протиправними та скасування постанов,  
                                                 
                                                          УСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року представник позивачів Шипіцин Олександр Володимирович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (далі – Приватний виконавець), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.09.2020 ВП № 62968170, в частині визначення загальної суми мінімальних витрат в розмірі 11 318 грн., винесену Приватним виконавцем;
- визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968170, в частині визначення основної винагороди в розмірі 11 318 грн., винесену Приватним виконавцем;
- визнати протиправною та скасувати постанов про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 08.09.2020 ВП № 62968462, в частині визначення загальної суми мінімальних витрат в розмірі 11 318 грн., винесену Приватним виконавцем;
 - визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968462, в частині визначення основної винагороди в розмірі 11 318 грн., винесену Приватним виконавцем.
В обґрунтування позову представник позивачів зазначив, що 18.09.2020 позивачі отримали шляхом поштового зв`язку постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди  від 08.09.2020 у ВП № 62968170 та постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про арешт майна боржника, постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника основної винагороди  від 08.09.2020 у ВП № 62968462. Відповідно до постанови Донецького апеляційного суду від 11.12.2019, на підставі якого було видано виконавчий лист та відкриті виконавчі провадження, стягнуто солідарно заборгованість за кредитним договором та з кожного з позивачів окремо у відшкодування судового збору. Представник позивачів вважав, що оскільки суму боргу було стягнуто солідарно, то і нараховувати на дану суму 10% основної суми винагороди можливо лише в одному виконавчому провадженні, оскільки подвійне стягнення суми винагороди виконавця приводить до порушення законодавства. З наведених підстав, просив задовольнити позов.            
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року позовні вимоги задоволені частково.
Визнано протиправною та скасовано постанову Приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968170 в розмірі 11 318 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову відповідача про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968462 в розмірі 11 318 грн.
У решті позовних вимог – відмовлено.  
Вирішено питання про розподіл судових витрат у вигляді судового збору.
Також рішенням місцевого суду стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн., на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги наводить порушення норм процесуального права, які, на переконання апелянта, є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду. Також відповідач висловив незгоду з мотивами та висновками місцевого суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат на правничу допомогу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачами висловлено згоду з рішенням місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, проти чого заперечували позивачі. Представник третьої особи до апеляційного суду не прибув. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, задовольнити частково, з таких підстав.
Спершу колегією суддів надається оцінка доводам апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права.
Так, приватний виконавець зазначив, що виклик суду на судове засідання, яке призначене на 03.11.2020 (день прийняття оскарженого рішення), він не отримував.
З цього питання слід зазначити, що ухвалою місцевого суду від 19.10.2019 відкрито провадження у справі № 200/8992/20-а.
Розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.
Призначено судове засідання на 29 жовтня 2020 року об 11:00 в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду за адресою: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 1.
В матеріалах справи містяться докази належного повідомлення сторін, в тому числі відповідача, щодо дати, часу та місця розгляду справи (а.с.44,46).
29.10.2020 відбулось судове засідання за участі позивачів, за результатами якого місцевим судом вирішено продовжити позивачам процесуальний строк для надання додаткових доказів по справі та відкладено розгляд справи на 03 листопада 2020 року о 14 годині (а.с.69-70).
В матеріалах справи міститься картка обліку вихідних документів від 30.10.2020 (а.с.72) про направлення сторонам копій ухвали від 29.10.2020. Проте, як вбачається з сайту Укрпошти, поштове відправлення (ідентифікатор 8412208571082) на адресу відповідача було направлено 05.11.2020 та отримано ним 06.11.2020 разом з судовим рішенням від 03.11.2020.
Зі змісту оскарженого рішення вбачається, що судом справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні), а сторони в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на наведене вище, враховуючи той факт, що відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що справа розглянута за його відсутності, не повідомленого належним чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування рішеня суду першої інстанції з прийняттям нової постанови.
Вирішуючи спірні правовідносини, апеляційний суд виходить з такого.
Постановою Донецького апеляційного суду від 11 грудня 2019 у  справі № 242/2904/16-ц заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 21 грудня 2016 року скасовано.
Позов Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю “ГЛОБАЛ СПЛІТ», заборгованість за кредитним договором № IKAPNABG.209657.001 від 27 грудня 2013 року в сумі 112 338 (сто дванадцять тисяч триста тридцять вісім) грн 41 коп., яка складається із поточної заборгованості за кредитом 59 284,12 грн.; простроченої заборгованості за кредитом 28 178,07 грн., поточної заборгованості по відсотках 679,49 грн., простроченої заборгованості по відсотках 24 196,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», у відшкодування судового збору 842,54 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ БАНК РОЗВИТКУ», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ», у відшкодування судового збору 842,54 грн.
Від товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до відповідача надійшла заява від 27 серпня 2020 № 3447 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, до якої додано оригінал виконавчого листа.
08.09.2020 Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження у виконавчому провадженні № 62968170 з виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, виданого 21.07.2020 Донецьким апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборгованості за кредитним договором у розмірі 112 338,41 грн. та судового збору 842,54 грн.
Постановою віждповідача від 08.09.2020 стягнуто з боржника ОСОБА_1 основну винагороду в сумі 11 318 грн.
Постановою Приватного виконавця від 08.09.2020 у виконавчому провадженні № 62968170 визначено для ОСОБА_1 загальну суму мінімальних витрат 11 318 грн.
Постановою Приватного виконавця від 08.09.2020 про виправлення помилки у процесуальному документі у виконавчому провадженні № 62968170 від 22.10.2020, постановлено у постановчій частині постанови замість суми 11 318 грн. зазначити загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження 529 грн.
Від товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» до відповідача надійшла заява від 27 серпня 2020 №3448 про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, до якої додано оригінал виконавчого листа.
08.09.2020 Приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 62968462 про примусове виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, виданого 21.07.2020, про стягнення з ОСОБА_2 на користь товариства  з обмеженою відповідальністю «ГЛОБАЛ СПЛІТ» заборговеаності за кредитним договором в розмірі 112 338,41 грн. та судового збору 842,54 грн.
08.09.2020 Приватним виконавцем відкрито виконавче провадження у виконавчому провадженні № 62968462 з виконання виконавчого листа № 242/2904/16-ц, виданого 21.07.2020 Донецьким апеляційним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Всеукраїнський банк розвітку» заборгованості за кредитним договором у розмірі 112 338,41 та судового збору 842,54 грн.
Постановою Приватного виконавця від 08.09.2020 у виконавчому провадженні № 62968462 визначено для ОСОБА_2 загальну суму мінімальних витрат 529 грн.
Постановою відповідача від 08.09.2020 у виконавчому провадженні № 62968462 стягнуто з боржника ОСОБА_2 основну винагороду в сумі 11 318 грн.
Ухвалою Селидівського міського суду від 30 вересня 2020 у справі № 242/2904/16- скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє Шипіцин О.В., про визнання неправомірною бездіяльність Приватного виконавця, визнання неправомірними постанов від 08.09.2020 про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту у виконавчому провадженні №62968462, заінтересовані особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Спліт» повернуто заявнику без розгляду.
Не погодившись із стягненням з них, як боржників, основної винагороди та стягнення витрат на проведення виконавчих дій, позивачі звернулись до суду з цим позовом.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII).
Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
Частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII передбачає, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Приписами статті 26 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.   Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому    статтею 27 цього Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Частиною четвертою статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частиною першою статті 42 Закону № 1404-VIII передбачено, що кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.42 Закону № 1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.
Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.
Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
Відповідно до частини третьої статті 45 Закону № 1404-VIII основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Згідно з частиною першою статті 31 Закону України від 02.06.2016 № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі – Закон № 1403-VIII) визначено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода.
Відповідно до частин другої, третьої та четвертої статті 31 Закону № 1403-VIII винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Частина п`ята статті 31 Закону № 1403-VIII передбачає, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення (частина шоста статті 31 Закону № 1403-VIII).
Відповідно до частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
На виконання статті 31 Закону № 1403-VIII постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року № 643 затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок № 643).
Відповідно до пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Аналізуючи положення частин четвертої та п`ятої статті 31 Закону № 1403-VIII, питання розміру основної винагороди приватного виконавця залежить від суми фактичної стягнутої ним суми, а не від суми, зазначеної у виконавчому документі.
Крім того, пунктом 19 Порядку № 643 визначено, що приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за своїм призначенням основна винагорода приватного виконавця є винагородою приватному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови що такі заходи призвели до повного або часткового виконання рішення та стягується з боржника в пропорційному до фактично стягнутої суми розмірі.
Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 03 березня 2020 року у справі № 260/801/19 і апеляційний суд не знаходить підстав для відступу від неї під час розгляду цієї справи.
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум.
За таких обставин, колегія суддів вбачає підстави для задоволення позову, оскільки, враховуючи положення статті 31 Закону № 1403-VIII та пункт 19 Порядку № 643, підставою для стягнення основної винагороди у межах виконавчого провадження є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.
Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 640/13697/19, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає застосуванню до спірних правовідносин.
Вказана постанова Верховного Суду є останньою, що винесена Верховним Судом у подібних правовідносинах, та згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної  інстанції  вважає, що постанови Приватного виконавця від 08.09.2020 у виконавчих провадженнях ВП №62968170, №62968462 винесені безпідставно, тому такі підлягають скасуванню в частині визначення основної винагороди в розмірі  11 318 грн.

Щодо постанов відповідача у виконавчих провадженнях в частині визначення загальної суми мінімальних витрат.
Судами встановлено, що постановою Приватного виконавця від 08.09.2020 виправлено помилку у процесуальному документі у виконавчому провадженні №62968170 від 22.10.2020, постановлено у постановчій частині постанови замість суми 11 318 грн. зазначено загальну суму мінімальних витрат виконавчого провадження 529 грн.
Відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 2 квітня 2012 №512/5 витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.
Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.
Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про:
відкриття виконавчого провадження;
стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується);
стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується);
стягнення витрат виконавчого провадження;
закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).
Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження:
виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари);
пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).
Таким чином, вищезазначені постанови винесені відповідачем відповідно до вимог закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень, тому колегія суддів не вбачає підстав для їх скасування.
Слід зазначити, що судом першої інстанції в задоволенні цієї частки позовних вимог було відмовлено, а позивачами апеляційна скарга не подавалась.

Також Приватний виконавець наголошує на тому, що підставами для скасування рішення місцевого суду, є та обставина, що залученню у якості третьої особи підлягає страхова компанія ПРАТ «Промстрах», з якою позивач уклав договор страхування від 08.09.2020.
Колегія суддів не бере до уваги такі доводи, оскільки відповідачем не заявлось клопотань з цього приводу.
Договору страхування не надано навіть до апеляційної скарги.
В той же час, представником позивачів виконано вимоги ч.9 ст. 79 КАС України та 23.10.2020 засобами поштового зв`язку надіслано відповідачеві заяву з доказами понесених витрат на правничу допомогу (а.с.47-57).

Як було зазначено вище, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд вирішив питання про розподіл судових витрат у вигляду судового збору та витрат на правничу допомогу.
Так, суд стягнув з Приватного виконавця на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 420,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 1500 грн.
Також на користь ОСОБА_2 стягнуто з відповідача судовий збір в розмірі 420,40 грн. та витрати на правничу допомогу адвоката - 1500 грн.
Проте, з таким розміром витрат на правничу допомогу колегія суддів не погоджується, виходячи з такого.
Спершу слід зазначити, що апелянт в доводах апеляційної скарги також висловив незгоду з судовим рішенням в частині витрат на правничу допомогу, мотивуючи тим, що він не отримував відповідні документи, які підтверджують право на відшкодування таких витрат та розмір понесених витрат. Відповідач зазначив, що такі докази направлені представником позивачів до суду лише 28.10.2020 (а.с.47), тому у суду не було підстав приймати заяву про стягнення витрат на правничу допомогу до розгляду.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що документи щодо витрат на правничу допомогу направлені представником позивачів 23.10.2020 (а.с.58), матеріали справи містять фіскальний чек від 23.10.2020 про направлення на адресу відповідача доказів понесених витрат, тому матеріалами справи спростовуються такі доводи апеляційної скарги.
Крім того, у ст. 79 КАС України, яка визначає порядок подання доказів у справі безпосередньо до суду, не зазначено конкретно, яким чином надсилаються документи: поштовими відправленнями з повідомленням про вручення чи рекомендованими повідомленнями.
Отже, місцевим судом не порушено норм процесуального права при вирішенні питання прийняття до розгляду клопотання та доказів понесених витрат на правничу допомогу.
В той же час, оскільки відповідач не був повідомлений про час та місце розгляду справи 03.11.2020, апеляційним судом приймаються до уваги заперечення Приватного виконавця щобо обгрунтованості витрат на правову допомогу.
Стосовно безпосередньо розміру витрат на правничу допомогу.
Представник позивача просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн. на користь ОСОБА_1 та 3000 грн. на користь ОСОБА_2 .
За змістом пункту першого частини третьої статті 134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Слід зазначити, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477- IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі “East/West Alliance Limited” проти України” Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі “Ботацці проти Італії” (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі “Іатрідіс проти Греції” (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
ОСОБА_4 до суду надано договір №21-09/2020 від 21 вересня 2020, укладений між адвокатським бюро “Олександра Шипіцина” (далі – Бюро) та ОСОБА_1 (далі – Клієнт) про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору №1, акт №1 приймання-передачі виконаних послуг до договору від 22 жовтня 2020 року та квитанцію до прибуткового ордеру №5 та договір №21-09/2020-1 від 21 вересня 2020, укладений між Бюро та ОСОБА_2 (далі – Клієнт) про надання правової допомоги, додаткову угоду до договору №1, акт №1 приймання-передачі виконаних послуг до договору від 22 жовтня 2020 року та квитанцію до прибуткового ордеру № 6.
З квитанцій до прибуткового касового ордера №5, №6 вбачається, що кожним з позивачів було сплачено Бюро суму 3000 грн.
Слід окремо зазначити, що вказані вище договора із позивачами є ідентичними.
Колегія суддів вважає, що адвокатом до суду подано одну позовну заяву, в якій зазначено два позивача (судове провадження відкрито в одній справі і відповідно, всі дії представника позивача одночасно стосувались обох позивачів), тому відсутні підстави для відшкодування сплаченої суми за надання правової допомоги в сумі по 3000 грн. кожному з позивачів. Відтак, розмір можливого відшкодування одразу слід зменшити до 1500 грн. кожному з позивачів.
Також, за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги задоволені частково, що обумовлює зменшення можливості відшкодування вказаних витрат на 1/2. 
Далі, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Приписами ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч. 1 ст. 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Приписами ч.1 ст.143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Приписами ст.134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Обсяг виконаних послуг адвокатського бюро “Олександра Шипіцина” та вартість послуг наведено в актах приймання-передачі виконаних послуг № 1 від 22.10.2020 (а.с.51,55).
Так, на виконання умов договорів Бюро виконало доручення Клієнта в наступних обсягах із затратою такої кількості часу:
-          Аналіз нормативно-правових документів, які регулюють спірні взаємовідносини між Клієнтом та Приватним виконавцем  - одна година;
-          Аналіз судової практики судів України та Європейського суду з прав людини щодо спірних взаємовідносин між Клієнтом та Приватним виконавцем  - одна година;
-          Підготування та направлення до суду позовної заяви та доданих до неї документів - три години; 
-          Підготування та направлення до суду заяви про усунення недоліків позовної заяви - півгодини;
-          Підготування та направлення на адресу Донецького окружного адміністративного суду документів на підтвердження судових витрат, понесених позивачем у справі № 200/8992/20-а - одна година.
Судова колегія вважає, що не підтвердженими є такі витрати, як аналіз судової практики судів України та Європейського суду з прав людини, оскільки в позові відсутні будь-які посилання на таку практику.
Відшкодування витрат на правничу допомогу за таку послугу, як підготовка заяви про усунення недоліків, також не відповідає критерію розумності, тому що не дотримання вимог КАС України при поданні позовної заяви адвокатом, не повинно впливати на інтереси відповідача у справі.
Також, фактична подача представником позивача до суду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, не може належати до витрат на таку допомогу.
Отже, критерію реальності, співмірності відповідає обсяг послуг, на який витрачено 4 години, а не 6,5 годин, як зазначено адвокатом, тому в контексті викладеного, з урахуванням двох позивачів в одній справі, враховуючи, що у цій справі позовні вимоги задоволені частково, суд зазначає, що витрати у загальній сумі по 3000 грн. кожному з позивачів є неспівмірними із наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, у зв`язку із чим суд вважає, що обґрунтованим та розумним розміром витрат за надання правової допомоги у цій справі є сума (із заокругленням) в розмірі 460 грн. (3000*4/6,5=1840:2=920:2), яка і підлягає відшкодуванню кожному з позивачів за рахунок Приватного виконавця.
Щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору
Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з позовом сплачено згідно квитанції від 08.10.2020 судовий збір в розмірі 840,80 грн
Позивачем ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом сплачено згідно квитанції від 08.10.2020 судовий збір в розмірі 840,80 грн.
Згідно з положеннями частини 1 статті 139 КАС при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Судом задоволено позов позивачів частково, а тому витрати по сплаті судового збору підлягають частковому стягненню на користь позивачів за рахунок відповідача.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення допустив порушення норм процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду – скасуванню з прийняттям нової постанови у справі у відповідності до положень п. 3 ч. 3 ст. 317 КАС України.
Відповідно до статті 139 КАС України апеляційний суд не здійснює розподіл судових витрат (у вигляді сплаченого судового збору) Приватного виконавця, оскільки в спріних правовідносинах він виступає суб`єктом владних повноважень.
Керуючись статтями  139, 134, 250, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 03 листопада 2020 року у справі № 200/8992/20-а – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про визнання протиправними та скасування постанов - задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968170 в розмірі 11 318 грн.
Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича про стягнення з боржника основної винагороди від 08.09.2020 ВП № 62968462 в розмірі 11 318 грн.
В решті позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платникам податків НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 420,40 грн.
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 460,00 грн. 
Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Горелика Євгена Борисовича (місцезнаходження: 84116, Донецька область, м.Слов`янськ, вул.Вільна, буд.9) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платникам податків НОМЕР_2 ) витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 460,00 грн.
Повне судове рішення – 22 грудня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін

                                                                                                                                                                                                                                                Т. Г. Гаврищук