УХВАЛА

19 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа № 160/2576/19
адміністративне провадження № К/9901/24765/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., перевіривши касаційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №160/2576/19 за позовом ОСОБА_1 до Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління ДФС у місті Києві, Головне управління ДФС у Харківській області, про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головне управління ДФС у місті Києві, Головне управління ДФС у Харківській області, про зобов`язання вчинити дії.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд своїм рішенням від 16 жовтня 2019 року, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року, позов задовольнив частково:

- зобов`язав Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку провести нарахування та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму: 157323,15 грн за період з 6 жовтня 2015 року до 20 грудня 2017 року:

- у сумі: 41736,96 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2017 року у справі №804/3291/17, за період з 6 жовтня 2015 року до 28 квітня 2016 року;

- у сумі: 60806,43 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі №804/6862/16, за період з 29 квітня 2016 року до 20 березня 2017 року;

- у сумі: 50432,16 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року у справі №804/7356/17, за період з 21 березня 2017 року до 29 листопада 2017 року;

- у сумі: 4347,60 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі №804/3000/18, за період з 30 листопада 2017 року до 20 грудня 2017 року;

- зобов`язав Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку подати до органів доходів і зборів з розбивкою по місяцях звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу на загальну суму: 157323,15 грн за період з 6 жовтня 2015 року до 20 грудня 2017 року:

- у сумі: 41736,96 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31 липня 2017 року, зміненою постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 3 жовтня 2017 року у справі №804/3291/17, за період з 6 жовтня 2015 року до 28 квітня 2016 року;

- у сумі: 60806,43 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2017 року у справі №804/6862/16, за період з 29 квітня 2016 року до 20 березня 2017 року;

- у сумі: 50432,16 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2017 року, залишеною без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2018 року, у справі №804/7356/17, за період з 21 березня 2017 року до 29 листопада 2017 року;

- у сумі: 4347,60 грн згідно з постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2018 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 12 лютого 2019 року у справі №804/3000/18, за період з 30 листопада 2017 року до 20 грудня 2017 року.

В задоволенні позовних вимог до Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відмовив.

У касаційній скарзі Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №160/2576/19. 

Підставою для касаційного оскарження судових рішень у цій справі Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України - якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. Зокрема, скаржник зазначає, що судами не враховано практику Верховного Суду, викладену у постановах від 23 жовтня 2018 року у справі №826/13618/17 та від 18 вересня 2020 року у справі №420/3412/19 щодо пропуску строку звернення до суду за захистом своїх прав.

Пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі зазначається підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є зокрема, неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Водночас варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Як вбачається з оскаржуваних судових рішень у справі №160/2576/19 позивач звернулася до суду з позовом до Східного територіального управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку провести нарахування та сплатити єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку та Східне територіальне управління Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку подати до органів доходів і зборів з розбивкою по місяцях звіт про суми нарахованої заробітної плати застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із сплаченого на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 

У справі №826/13618/17 позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати бездіяльність Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку щодо невжиття заходів щодо скасування реєстрації випуску акцій публічного акціонерного товариства «Поінт-Банк» (ПАТ «Поінт-Банк») та анулювання тимчасового свідоцтва від 21.06.2011 №333/1/11-Т про реєстрацію випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк» протиправною; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку скасувати реєстрацію випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк» шляхом прийняття розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк»; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку направити ПАТ «Національний депозитарій України» розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк»; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку опублікувати інформацію про скасування реєстрації випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк» в одному зі своїх офіційних друкованих видань протягом 15 календарних днів з дати видачі розпорядження про скасування реєстрації випуску акцій; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку внести зміни до Державного реєстру випусків цінних паперів щодо скасування реєстрації випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк»; зобов`язати Національну комісію з цінних паперів та фондового ринку анулювати тимчасове свідоцтво від 21 червня 2011 року №333/1/11-Т про реєстрацію випуску акцій ПАТ «Поінт-Банк».

У справі №420/3412/19 позивач звернувся з позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати наказ від 5 квітня2019 року №388 о/с в частині звільнення зі служби в поліції за пунктом 10 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку з набранням законної сили рішенням суду щодо притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення), поновити його на посаді оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Портофранківського відділу поліції Приморського відділу поліції в місті Одесі Головного управління Національної поліції в Одеській області, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2019 року.

Отже, правовідносини у цих справах не є подібними.

До того ж правові висновки, зроблені у постановах Верховного Суду у справах №420/3412/19 та №826/13618/17, стосуються оцінки поважності/неповажності пропуску позивачем строку звернення до суду. Проте у справі №160/2576/19 суди вирішили спір по суті і в оскаржуваних судових рішеннях не надавали оцінки питанню щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду (оцінка цьому питанню була надана в ухвалі від 15 липня 2019 року), а отже не застосовували в оскаржуваних судових рішеннях ті правові норми, які регулюють питання пропуску строку звернення до суду.

За таких обставин, посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду у справах №420/3412/19 та №826/13618/17, є необґрунтованими.

Фактично, касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваними судовими рішеннями з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

З урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку. 

Отже, касаційна скарга Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку підлягає поверненню як така, що не містить підстав, визначених частиною 4 статті 328 КАС України, для касаційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року і постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №160/2576/19.

Окрім іншого, у касаційній скарзі Національна комісія з цінних паперів та фондового ринку просить поновити строк на касаційне оскарження. Проте, оскільки Суд встановив, що касаційну скаргу належить повернути у зв`язку з тим, що скаржник не виклав передбачених КАС України підстав для касаційного оскарження, то клопотання про поновлення строку на таке оскарження Суд не вирішує. 

На підставі наведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2019 року і постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №160/2576/19 повернути скаржнику.

2. Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

3. Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.

4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

...........................
Н.М.          Мартинюк,
Суддя          Верховного Суду