ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року 

м. Київ
справа №696/575/17
адміністративне провадження №К/9901/18206/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Стародуба О.П.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 (колегія у складі суддів Епель О.В., Карпушової О.В., Кобаля М.І.)
у справі №696/575/17 
за позовом ОСОБА_1 
до Міністерства внутрішніх справ України, Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

I. РУХ СПРАВИ

1.           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач-1), управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - відповідач-2) про:
-          визнання протиправною відмови УМВС України в Черкаській області щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ групи;
-          зобов`язання УМВС України в Черкаській області здійснити нарахування позивачу одноразової грошової допомоги, яка з урахуванням раніше виплаченої суми в розмірі 182700,00 грн., становить 126100,00 грн.
2.          Постановою Кам`янського районного суду Черкаської області від 30.10.2017 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову УМВС України в Черкаській області та МВС України у виплаті позивачу у зв`язку зі встановленням йому інвалідності ІІ-ї групи, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, та зобов`язано відповідачів вчинити дії щодо призначення, нарахування та виплати позивачу зазначеної допомоги, з урахуванням вже сплачених сум допомоги при встановлення ІІІ-ї групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
3.          Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.01.2018 рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні позову відмовлено.
4.          У касаційній скарзі позивач із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

5.          Судами попередніх інстанцій встановлено, що з 25.01.1978 по 07.04.2003 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та перебував на посаді старшого слідчого Кам`янського РВ УМВС України в Черкаській області.
6.          У період проходження служби направлявся для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
7.          26.12.2014 позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності безтерміново.
8.          25.05.2015 після повторного огляду позивачу підтверджено ІІІ групу інвалідності та змінено причини настання інвалідності із «захворювання, також пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ» на «захворювання, пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації аварії на ЧАЕС».
9.          З цих підстав позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу у зв`язку зі встановленням ІІІ групи інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
10.          З 16.01.2017 після повторного медичного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язаної з виконанням службових обов`язків, у зв`язку з чим позивач звернувся до відповідача-1 з вимогою щодо призначення йому одноразової грошової допомоги, встановленої для інвалідів ІІ групи, з урахуванням вже отриманих сум такої допомоги по інвалідності ІІІ групи, пов`язаної з виконанням службових обов`язків.
11.          Листом від 17.03.2017 № 37/К-9 відповідачем було повідомлено позивача про відмову в задоволенні його вимог, оскільки встановлення йому ІІ групи інвалідності (вищої групи за попередню) відбуло зі спливом двох років після встановлення попередньої ІІІ групи.
12.          Вважаючи зазначене рішення відповідача незаконним, позивач звернувся до суду з позовом.

ІІІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ

13.          Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що законодавством, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІІ-ї групи інвалідності, тобто станом на травень 2015 року, та на момент його первинного звернення до відповідача (травень 2015 року), було регламентовано право працівника міліції на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, з урахуванням розміру раніше отриманої ним допомоги.
14.          При цьому, законодавчі норми, якими визначено інший порядок та умови соціального забезпечення, на які посилаються відповідачі, ані станом на момент встановлення позивачу інвалідності ІІІ-ї групи, ані станом на час його звернення до відповідача із заявою про призначення вищевказаної допомоги, не діяли і набули чинності лише у жовтні 2015 року.
15.          Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції зазначив, що з дати первинного встановлення інвалідності та отримання позивачем одноразової грошової допомоги пройшло більше двох років, у зв`язку з чим позивач втратив право на нарахування та отримання доплати до такої допомоги на підставі пункту 4 Порядку № 850. Законодавством, чинним на момент встановлення позивачу інвалідності ІІ групи, було визначено граничний строк - 2 роки, у межах якого після первинного встановлення інвалідності працівник міліції має право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, якщо йому встановлено вищу групу інвалідності.

VI. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

16.          Позивач у касаційній скарзі наголошує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків щодо протиправності дій відповідача. Окремо зазначає, що вперше інвалідність, яка дала йому право на отримання грошової допомоги, встановлено в травні 2015 року, а збільшення групи відбулось в межах двох років після зазначеної обставини.

IV. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

17.          Верховний Суд перевірив доводи касаційної скарги, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права та дійшов таких висновків. 
18.          Ключовим правовим питанням у справі є право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у разі встановлення зміни групи інвалідності після спливу дворічного строку.
19.          До набрання чинності Законом № 580-VIII, тобто до 07.11.2015, право та порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано статтею 23 Закону № 565-ХІІ та Порядком № 850, відповідно.
20.          Відповідно до статті 23 Закону № 565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, зокрема, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства
21.          На реалізацію вимог статті 23 Закону № 565-XII Уряд ухвалив постанову від 21.10.2015 № 850 "Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, якою затвердив Порядок № 850, який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги (далі - грошова допомога) у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції.
22.          Відповідно до пункту 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
23.          Підпунктом 2 пункту 3 Порядку № 850 також визначено, що грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.
24.          Разом з цим, відповідно до пункту 4 Порядку № 850 якщо протягом двох років працівникові міліції після первинного встановлення інвалідності із втратою працездатності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає йому право на отримання грошової допомоги в більшому розмірі, виплата проводиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
25.          Застосування цієї норми, яку сторони тлумачать по різному, стало причиною спору.
26.          Верховний Суд розглядав справу з подібними правовідносинами (№ 711/1837/18). У постанові від 22.10.2020 Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду дійшов такого висновку щодо застосування положень статті 23 Закону № 565-XII та пункту 4 Порядку № 850 у подібних правовідносинах (п. 41):
(1) із втратою чинності з 07.11.2015 Законом № 565-XII право на отримання одноразової грошові допомоги за працівниками міліції збереглося відповідно до пункту 15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 580-VII і здійснюється в порядку та на умовах, визначених Порядком № 850
(2) Закон № 565-XII, що діяв до набрання чинності Законом № 580-VII, так само як і Закон №580-VII  не містять положень щодо можливості отримання відповідною категорією осіб одноразової грошової допомоги у більшому розмірі з урахуванням раніше виплаченої суми;
(3) положення щодо отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням працівникові міліції під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни  причини інвалідності (виплату різниці у розмірах одноразової грошової допомоги) визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду та міститься виключно у пункті 4 Порядку № 850;
(4) передбачені пунктом 4 Порядку № 850 обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни  причини інвалідності застосовуються починаючи з 31.10.2015 - з дня набрання чинності вказаним Порядком;
(5) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, чи зміни причини інвалідності незалежно від дати, коли їх встановлено вперше до 31.10.2015 чи після. 
27.          Застосовуючи цей висновок до обставин справи, Верховний Суд звертає увагу на те, що повторний огляд, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності, відбувся у січні 2017 року, а первинно втрату працездатності встановлено у грудні 2014 року. Оскільки між цими подіями минуло понад два роки, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
28.          У справі, яка розглядається суд апеляційної інстанції встановив, що за наслідками розгляду заяви позивача про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності, МВС України відмовило йому у призначенні такої оскільки між первинним встановленням втрати працездатності та повторним оглядом, за наслідками якого позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності минуло понад два роки, про що Управлінням МВС було повідомлено позивача у спосіб, визначений Порядком №850. 
29.          За таких обставин, відмова МВС України у призначенні одноразової грошової допомоги позивачу у зв`язку із встановлення ІІ групи інвалідності є правомірною. 
30.          Посилання позивача на той факт, що насправді вперше інвалідність йому встановлено 25.05.2015 та саме з цієї дати слід рахувати дворічний строк, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки судами попередніх інстанцій встановлено та матеріалами справи підтверджено, що первинно інвалідність позивачу встановлено у грудні 2014 року. Той факт, що за грошовою допомогою позивач звернувся в травні 2015 року після повторного огляду на спірні правовідносини не впливає, оскільки дворічний строк, як вже зазначено вище, слід рахувати саме від дати встановлення інвалідності.
31.          Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні оскаржуваного судового рішення і погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.
32.          Відповідно до статті 343 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
33.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 341, 343, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2018 року у справі №696/575/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              О.П. Стародуб