ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/939/15-г	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Філінюка І.Г.
суддів Богатиря К.В., Бєляновського В.В.

секретар судового засідання – Чеголя Є.О.

за участю представників сторін:
До Південно-західного апеляційного господарського суду з`явилися представники учасників провадження:
від Фермерського господарства «Агрохолдинг-2007» - адвокат Кондраков В.В., довіреність б/н від 16.05.2019;  
від ТОВ «Вінагропром» - адвокат Воробйов А.В., довіреність б/н від 12.05.2020;  
від ТОВ «Шампань України» -  адвокат Гук В.С., довіреність № 41 від 07.09.2020;  
До Господарського суду Херсонської області з`явився представник:
Особисто арбітражний керуючий Бєлоусов І.В., посвідчення №866, дата видачі: 24.04.2013

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007»
на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 
у справі № 916/939/15-г
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глассрайз» 
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К» 
ліквідатор – арбітражний керуючий Бєлоусов І.В.
про визнання банкрутом

суддя суду першої інстанції: Найфлейш В.Д.
місце ухвалення рішення: м. Одеса, пр. Шевченко, 29, Господарський суд Одеської області
повний текст складено та підписано: 26.03.2020

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2015 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ГЛАССРАЙЗ» порушено провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К». 
Провадження у справі триває на стадії ліквідаційної процедури.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 27.12.2018, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.10.2019 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глассрайз» в порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна боржника задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу рухомого майна від 29 грудня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» від імені боржника ТОВ «Ланжерон і К» та Фермерським господарством «Агрохолдинг – 2007», зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю. В. у реєстрі за №2147.
13.01.2020 ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. звернувся до суду із заявою в порядку ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства про відшкодування вартості майна, в якій просить суд стягнути з ФГ «Агрохолдинг 2007» на користь ТОВ «Ланжерон і К» відшкодування вартості обладнання для виробництва та зберігання вина у кількості 267 одиниць у сумі 18048877,20 грн.
25.03.2020 ліквідатор ТОВ «Ланжерон і К» звернувся до господарського суду Одеської області з заявою про накладення арешту на грошові кошти Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» у сумі 15  040  731 грн.
На підтвердження необхідності застосування заходів забезпечення позову заявник зазначає, що не зважаючи на те, що ухвала Господарського суду Одеської області від 27.12.2018 набрала законної сили з моменту проголошення, ФГ «Агрохолдинг – 2007» не здійснило жодної дії щодо повернення в ліквідаційну масу ТОВ «Ланжерон і К» обладнання для виробництва та зберігання вина у кількості 267 одиниць, а також приховування протягом п`яти років інформації щодо відчуження на користь ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» рухомого майна, договір купівлі-продажу якого був визнаний судом недійсним.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 заяву ліквідатора ТОВ «Ланжерон і К» арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. (вх.№3-241/20 від 25.03.2020р.) про забезпечення вимог – задоволено.
Накладено арешт на грошові кошти Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» у сумі 15  040  731 грн., які знаходяться на рахунках ФГ «Агрохолдинг 2007».
При прийнятті рішення щодо забезпечення вимог місцевим господарським судом враховано факт перепродажу нерухомого майна відповідачем ФГ «Агрохолдинг-2007» на користь ТОВ «Вінагропром» згідно договору купівлі-продажу від 26.07.2018 під час розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, а також продаж ФГ «Агрохолдинг-2007» на користь ТОВ «ШАМПАНЬ УКРАЇНИ» ще 26.05.2015 рухомого майна за визнаним недійсним договором купівлі-продажу та ненадання вказаної інформації суду протягом 5-ти років.
Суд зазначив, що факти неодноразового перепродажу спірного майна під час розгляду справи, а також встановлені обставини зловживання ФГ «Агрохолдинг-2007» процесуальними правами, ухилення від вчинення дій, покладених на сторону судом, а також приховування інформації протягом 5-ти років щодо перепродажу спірного рухомого майна є обов`язковими підставами забезпечення вимог.
Не погодившись із вказаною ухвалою, Фермерське господарство «Агрохолдинг 2007» звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права просить скасувати ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 по справі №916/939/15-г та прийняти нове рішення, ким відмовити у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Ланжерон і К» арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. про вжиття заходв забезпечення. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги.
Скаржник з посиланням на практику Верховного Суду зазначає, що в разі коли відчуження майна відбулося іншою особою після правочину, вчиненого боржником у підозрілий період з такою іншою особою («кредитор» у розумінні статті 42 Кодексу України з процедур банкрутства) і визнаного недійсним з підстав, визначених законодавством про банкрутство, ліквідатор боржника не позбавлений права заявити вимогу про витребування майна в останнього набувача відповідно до статті 388 ЦК України, звернення ліквідатора із заявою в порядку статті 388 ЦК України є ефективним способом захисту порушених прав боржника, відповідає повноваженням ліквідатора боржника та не суперечить меті Закону про банкрутство.
Скаржник зазначає, що частина 3 ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства, на яку посилається як ліквідатор у поданій заяві, так і суд при постановлені оскаржуваної ухвали, передбачає обов`язок особи, яка є власником майна, незаконно відчуженого банкрутом у «підозрілий» період, здійснити відшкодування вартості манна, що було предметом недійсного правочину, лише у випадку неможливості повернення такого майна до ліквідаційної маси. 
В свою чергу, така неможливість має бути встановлена лише в результаті примусового виконання судового рішення про задоволення відповідного віндикаційного позову, поданого ліквідатором банкрута. В інших випадках, коли ліквідатором не застосовано такий спосіб захисту майнових прав банкрута на майно, всі інші можливі способи захисту є неефективними та незаконними.
          За відсутності встановлення відповідних фактів, висновки суду про наявність підстав для забезпечення виконання судового рішення про можливе стягнення грошових коштів із ФГ «Агрохолдинг 2007» є передчасними, такими, що не відповідають критеріям адекватності, співмірності, пов`язаності із гарантією виконання судовою рішення та характеру допущеного порушення спра, щодо яких триває судовий спір.
          Крім того, скаржник звертає увагу суду, що ФГ «Агрохолдинг 2007» не здійснювало будь-якого відчуження майна на користь ТОВ «Вінагропром», а такі дії були здійснені вже наступним власником манна -ТОВ «Шампань України», в той час як продаж спірного майна був здійсненим апелянтом на користь ТОВ «Шампань України» ще 26.05.2015, тобто більш ніж за 3 роки до моменту постановлений ухвали суду від 27.12.2018 про визнання правочину недійсним. Наведене повністю спростовує висновки суду про «перепродаж» спірного майна апелянтом на користь ТОВ «Вінагропром».
          Так, скаржник зауважує, що в даному випадку, заходи до забезпечення застосовуються по відношенню до особи, яка більш ніж 5 років не є власником майна, що має бути повернуто в ліквідаційну масу банкрута, та яка не може нести відповідальність щодо цього майна, в тому числі відшкодовувати його вартість, оскільки на момент постановлений ухвали суду про визнання правочину недійсним не було його власником. В той же час, неможливість витребування спірного майна від його чинних власників судом не встановлювалась та не перевірялась. Це порушує істотний та визначальний принцип вжиття заходів забезпечення у вигляді дотримання збалансованості і захисту інтересів не тільки заявника, а також інших осіб.
Узагальнений виклад позиції інших учасників у справі.
01.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від арбітражного керуючого Бєлоусовіа І.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу у яких останній просить апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
02.06.2020 до Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Глассрайз» надійшли пояснення щодо доводів апеляційної скарги Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007», у яких товариство зазначає, що відповідно до статті 280 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, отже суд апеляційної інстанції має право скасовувати лише ті ухвали, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвала Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 подальшому провадженню у справі не перешкоджає, а тому не може бути скасована.
          Процесуальний рух справи в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.04.2020 поновлено Фермерському господарству «Агрохолдинг 2007» пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 у справі №   916/939/15-г.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 у справі №  916/939/15-г.
Призначено справу № 916/939/15-г до розгляду на 02.06.2020 о 10:00 год.          Ухвалою Південно – західного апеляційного господарського суду від 29.05.2020 зупинено провадження у справі № 916/939/15-г за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 до повернення матеріалів справи №     916/939/15-г з Верховного Суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 31.07.2020 провадження у справі № 916/939/15-г за апеляційною скаргою Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» на ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 поновлено з 13.10.2020. Призначити справу № 916/939/15до розгляду на 13.10.2020 о 12:00 год. 
07.08.2020 до суду апеляційної інстанції надійшло звернення трудового колективу Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007», у якому трудовий колектив зазначає, що арешт коштів фермерського господарства призводить до унеможливлення виплати заробітної плати трудовому колективу. 
У судовому засіданні 13.10.2020 представники Фермерського господарства «Арохолдинг-2007», ТОВ «Вінагропром» та ТОВ «Шампань України» повністю підтримали вимоги апеляційної скарги з підстав, наведених у ній.
Арбітражний керуючий Бєлоусов І.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали з підстав, наведених у відзиві, просив  ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 залишити без змін.
Відповідно до частини 12 статті 270 ГПК України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Зважаючи на те, що в матеріалах справи містяться докази повідомлення всіх учасників судового процесу, а також те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів переходить до розгляду апеляційної скарги по суті.
Статтею 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали оскарження, доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи і їх повноту, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
          Колегія суддів дослідивши подану ліквідатором заяву про забезпечення позову, не погоджується з висновком місцевого господарського суду про її задоволення, відповідно до наступного.
Відповідно до частини другої статті 136 ГПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі № 916/2786/17).
Згідно положень частини першої статті 136 ГПК України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Відповідно до часини четвертої статті 137 ГПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Предметом цього розгляду є заява ліквідатора Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К» про накладення арешту на грошові кошти Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» у сумі 15  040  731 грн.
Підставою заявленого клопотання є ухвала Господарського суду Одеської області від 27.12.2018, яка залишена без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.04.2019 та постановою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 11.10.2019, якою заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Глассрайз» в порядку ст. 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» про визнання недійсним договору купівлі-продажу рухомого майна боржника задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу рухомого майна від 29 грудня 2014 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «Златобанк» від імені боржника ТОВ «Ланжерон і К» та Фермерським господарством «Агрохолдинг – 2007», зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Жуковою Ю. В. у реєстрі за №2147.
Відповідно до п. 1 Договору купівлі-продажу рухомого майна від 29 грудня 2014 року продавець передає у власність, а покупець приймає у власність (купує) рухоме майно – виробниче обладнання, а саме – обладнання в кількості 267 одиниць згідно з додатком № 1 до договору застави від 02.07.2013 №176/12/13-KL/S-1, що належить боржнику (ТзОВ «Ланжерон і К») на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна цілісного майнового комплексу 101-11 від 20.11.2003, акту приймання-передачі від 25.11.2003, який є невід`ємною частиною договору купівлі-продажу та зобов`язується оплатити його вартість в порядку та строки, визначені цим договором.  
Договір від 29 грудня 2014 року визнано недійсним на підставі статті 20 Закону про банкрутство, а саме як такий, що укладений менше ніж за рік до порушення справи про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К» за значно нижчою ціною від її дійсної ринкової вартості, що призвело до суттєвого зменшення активів боржника, які можна було б спрямувати на погашення вимог кредиторів.
Арбітражний керуючий (розпорядник майна, керуючий санацією, ліквідатор) є одним з основних учасників справи про банкрутство. Після введення процедури ліквідації до арбітражного керуючого (ліквідатора) переходить правомочність власника та керівника боржника.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 КУзПБ, зокрема ліквідатор з дня свого призначення здійснює такі повноваження: 
- приймає у своє відання майно боржника, забезпечує його збереження; 
- виконує функції з управління та розпорядження майном банкрута; 
- виконує повноваження керівника (органів управління) банкрута; 
- формує ліквідаційну масу; 
- подає до суду заяви про визнання недійсними правочинів (договорів) боржника; 
- вживає заходів, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, що знаходиться у третіх осіб.
Як вбачається з матеріалів справи, 26.05.2015 між Фермерським господарством «Агрохолдинг – 2007» (Продавець) та ТОВ «Шампань України» укладено Договір купівлі-продажу, відповідно до якого Продавець передав у власність Покупця обладнання у кількості 267 одиниць згідно з переліком, визначеним у додатку №1. Право власності Фермерського господарства «Агрохолдинг – 2007» виникло на підставі договору купівлі – продажу рухомого майна від 29.12.2014, укладеного між ПАТ «Златобанк» від імені боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К» та Фермерським господарством «Агрохолдинг – 2007».
В подальшому, відповідно до умов нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 20.06.2018, реєстровий номер 408, ТОВ «Шампань України» продало, а ТОВ «Вінагропром» прийняло у власність 67 одиниць обладнання згідно з переліком, наведеним у додатку, яке розташоване за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, смт Лиманське, вул. Центральна (колишня вул. Леніна), 39. Вказане майно належало Продавцю на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 26.05.2015 за № 770.
З цього приводу колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що «…повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу».
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд зобов`язаний встановити наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову та предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Отже, необхідною умовою вжиття заходів для забезпечення позову є наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди щодо виконання рішення.
Так, стаття 20 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», яка була чинна на час постановлення ухвали суду про визнання договору недійсним, регулює відносини, що виникли між боржником, кредитором та іншими особами, з приводу дій боржника щодо розпорядження своїм майном, вчинені в період до порушення справи про банкрутство або після порушення справи про банкрутство. Зазначена стаття визначає підстави оспорювання майнових дій боржника з метою забезпечення зберігання майна в інтересах кредиторів або повернення майна боржника, у разі його вибуття, до ліквідаційної маси.
Майже ідентичне за своїм змістом правове регулювання містить ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства.
В даному випадку, застосовуючи заходи до забезпечення, місцевий господарський суд не встановив будь-якого факту неможливості здійснення віндикації майна, яке було предметом недійсного договору. Більш того, судом взято до уваги, що сам ліквідатор банкрута просив залишити без розгляду подану ним заяву про витребування майна, тобто заяву віндикаційного характеру, не здійснюючи її розгляду по суті та не встановлюючи обставини, із якими закон безпосередньо пов`язує можливість покладення на кредитора (в розумінні положень ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства - особу, яка набула право власності на майно банкрута за недійсним правочином) обов`язку здійснити компенсацію вартості такого майна у вигляді реальної неможливості його повернення до ліквідаційної маси.
Як встановлено вище, ФГ «Агрохолдинг 2007» здійснило продаж спірного майна на користь ТОВ «Шампань України» у 26.05.2015, тобто більш ніж за 3 роки до моменту постановлення ухвали суду від 27.12.2018 про визнання правочину недійсним. Наведене спростовує висновки суду першої інстанції про факт перепродажу нерухомого майна відповідачем ФГ «Агрохолдинг-2007» на користь ТОВ «Вінагропром» під час розгляду заяви про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна.          Враховуючи викладене, в даному випадку, заходи до забезпечення застосовуються по відношенню до особи, яка не є власником спірного майна, що має бути повернуто в ліквідаційну масу банкрута, крім того, неможливість витребування цього майна від його чинних власників судом не встановлювалась та не перевірялась, що порушує визначальний принцип вжиття заходів забезпечення у вигляді дотримання збалансованості і захисту інтересів не тільки заявника, а також інших осіб.
Отже, за відсутності встановлення відповідних фактів, висновки суду про наявність підстав для забезпечення виконання судового рішення про можливе стягнення грошових коштів із ФГ «Агрохолдинг 2007» є передчасними.
Разом з цим, положення статті 136 ГПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.
Колегія суддів, звертає увагу на те, що, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 висловлено позицію про те, що необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Обґрунтовуючи заяву про вжиття заходів до забезпечення вимог про відшкодування вартості майна, ліквідатор зазначив, що Фермерське господарство «Агрохолдинг 2007» протягом п`яти років приховувало інформацію щодо відчуження на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Шампань України» рухомого майна, не відреагувало на вимогу ліквідатора щодо повернення рухомого майна, не виконало викладені в ухвалах Господарського суду Одеської області від 20.01.2020 та 13.02.2020 вимоги суду щодо надання відзиву на заяву про відшкодування вартості майна
Зазначені обставини, на думку, ліквідатора є підставою для забезпечення позову, в зв`язку з загрозою в подальшому утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі, у разі задоволення позовних вимог безпосередньо залежить від тієї обставини, чи буде наявною у Фермерське господарство «Агрохолдинг 2007» необхідна сума грошових коштів.
Подана заява мотивована виключно припущенням про імовірну неможливість виконання рішення суду у даній справі, що не створює підстав для вжиття заходів забезпечення позову.
Поряд з цим, досліджуючи заяву про забезпечення вимог, колегія суддів зазначає, що вказані в останній обставини, за умови відсутності будь - яких інших доказів, на підтвердження таких фактів, не надають суду можливості дійти беззаперечних висновків щодо вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання та, відповідно, не можуть визначатись судом як безумовна підстава для застосування забезпечення позову.
Заявник не надав суду жодних доказів, які свідчать про можливе істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або позбавлення заявника можливості ефективно захистити його порушені чи оспорювані права та інтереси, за захистом яких він звернувся до суду, у разі невжиття таких заходів забезпечення позову, а також вчинення Фермерським господарством «Агрохолдинг 2007» дій щодо зменшення активів підприємства.
Таким чином, колегія суддів зазначає про необґрунтовану терміновість судом першої інстанції вжиття вказаних заходів забезпечення позову, без врахування майнового стану Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007», яке здійснює господарську діяльність та є платоспроможним підприємством.
Задовольняючи заяву ліквідатора про забезпечення позову, місцевий господарський суд не здійснив належну оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходу забезпечення позову у даній справі і дійшов передчасного і необґрунтованого висновку про наявність імовірності утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у даній справі у разі не вжиття судом відповідних заходів забезпечення позову.
У той же час, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що під час розгляду заяви про забезпечення позову як накладення арешту на майно чи грошові кошти, суд має виходити з того, що цей захід забезпечення обмежує право особи користуватись та розпоряджатись грошовими коштами або майном.
Вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на кошти на рахунках відповідача навпаки можуть призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони.
Колегія суддів не приймає заперечення Товариства з обмеженою відповідальністю «Глассрайз», що відповідно до статті 280 ГПК України, ухвала про забезпечення позову не може бути скасована судом апеляційної інстанції, відповідно до наступного.
Згідно із п.3 ч.1 ст.255 ГПК України окремо від рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції:  про забезпечення позову, зміну заходу забезпечення позову.
Відповідно до частини першої статті 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Таким чином, ухвала Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 про забезпечення вимог підлягає апеляційному розгляду, а також відповідно до статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції наділений повноваженнями скасувати ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову. 
Висновки суду апеляційної інстанції.
Згідно із п.2 ч.1     ст.275 ГПК України, апеляційна інстанція за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Відповідно до п.1 ч.1     ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та не надав належну правову оцінку заяві ліквідатора про забезпечення вимог про відшкодування вартості майна, у зв`язку з чим апеляційна скарга Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» підлягає задоволенню, а ухвала Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 по справі №916/939/15-г – скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Ланжерон і К» арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. (вх.№3-241/20 від 25.03.2020р.) про забезпечення вимог про відшкодування вартості майна.
На підставі статті 129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К»

Керуючись статтями 129, 232, 233, 236, 240, 269, 270, 275, 276-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «Агрохолдинг 2007» - задовольнити.
Ухвалу Господарського суду Одеської області від 26.03.2020 у справі №  916/939/15-г скасувати та прийняти нове рішення.
У задоволенні заяви ліквідатора ТОВ «Ланжерон і К» арбітражного керуючого Бєлоусова І.В. (вх.№3-241/20 від 25.03.2020р.) про забезпечення вимог про відшкодування вартості майна – відмовити.
Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ланжерон і К».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у строки, передбачені статтею 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено 15.10.2020.

Головуючий суддя                                                                      І.Г. Філінюк 

Суддя                                                                                          В.В. Бєляновський   

Суддя                                                                                          К.В. Богатир