ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

Постанова

Іменем України

30 вересня 2020 року

м. Харків

справа № 633/406/18
провадження № 22-ц/818/1319/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії - Кругової С.С., Маміної О.В.

за участю секретаря – Плахотнікової І.О.

учасники справи:

позивач : заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку, з апеляційною скаргою заступника прокурора області В. Анушкевича на рішення Печенізького районного суду Харківської області від 03 грудня 2019 року, постановлене в складі судді Смирнова А.В., 

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2018 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 42017221080000141 від 05.05.2017 року встановлено, що на підставі протоколу № 1 загальних зборів засновників ФГ «Олта» 15.03.2012 року було створено вказане ФГ, яке зареєстровано 19.03.2012 року, затверджено його статут, статутний фонд та призначено головою ФГ ОСОБА_2 . Відповідно до статуту засновниками ФГ є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а відповідно до п. 1.2 статуту головою ФГ є ОСОБА_2 . Вказує, що 16.07.2012 ОСОБА_2 як фізична особа подала заяву до Печенізької РДА з проханням надати в оренду земельну ділянку із земель державного резервного фонду для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 111,7 га терміном на 49 років за межами населеного пункту на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, на підставі вказаної заява головою Печенізької РДА видано розпорядження від 19.07.2012 року № 272, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі в оренду ОСОБА_2 . Після розроблення відповідного проекту землеустрою головою Печенізької РДА видано розпорядження від 20.11.2012 року № 453, яким затверджено проект землеустрою та надано в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101,8581 га (рілля) для ведення фермерського господарства, у подальшому розпорядженням голови Печенізької РДА від 14.11.2013 року № 30 внесені зміни до розпорядження від 20.11.2012 року № 453, а саме: надати в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101,8581 га в т.ч. земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 39,5459 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1061) та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 62,3122 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1062), які в подальшому на підставі договорів оренди вказаних земельних ділянок передані ОСОБА_2 в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства. 15.07.2015 року ОСОБА_2 створено та зареєстровано нове ФГ, а саме: ФГ «Олта-А» та 17.07.2015 року відбулись загальні збори засновників ФГ «Олта», на якому серед іншого було вирішено припинити користування ФГ «Олта» земельними ділянками з кадастровими номерами 6324681000:02:001:1061 та 6324681000:02:001:1062, прийнято від ОСОБА_2 заяву про складання повноважень голови ФГ «Олта». ГУ Держгеокадастру в області надано відповідний дозвіл від 10.09.2015 року № 19-20-11-7633/0/19-15, на підставі якого ОСОБА_2 проведено поділ земельної ділянки № 6324681000:02:001:1062, площею 62,3122 га. У подальшому на підставі заяви ОСОБА_2 як фізичної особи від 10.02.2016 року з нею укладено додаткову угоду від 01.03.2016 року до договору оренди землі від 30.12.2014 року, відповідно до якої в оренду передаються 13 земельних ділянок загальною площею 62,3122 га з кадастровими номерами з 6324681000:02:001:1067 по 6324681000:02:001:1079, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 6324681000:02:001:1079, площею 5, 2368 га. 02.04.2016 року відбулись загальні збори засновників та членів ФГ «Олта-А», на яких прийнято рішення провести приватизацію земельних ділянок, які перебувають у користуванні ФГ «Олта-А», а саме земельної ділянки площею 62,3122 га (6324681000:02:001:1062), яка уже розподілена на 13 земельних ділянок, в тому числі земельної ділянки з кадастровим номером 6324681000:02:001:1079 між засновниками та членами ФГ. 08.04.2016 року члени ФГ «Олта-А» подали до ГУ Держгеокадастру в Харківській області заяви про передачу їм у приватну власність відповідні земельні ділянки. Земельна ділянка з кадастровим номером 6324681000:02:001:1079, площею 5,2368 га передана у приватну власність ОСОБА_1 на підставі наказу ГУ Держгеокадастру в області від 04.05.2016 року № 3612-СГ. Зазначає, що ОСОБА_2 незаконно отримала в оренду вищевказані земельні ділянки, ввівши в оману відповідні органи державної влади щодо наміру їх використовувати для ведення фермерського господарства. Також зазначають, що накази про передачу земельних ділянок у приватну власність члена ФГ «Олта-А» (у тому числі відповідача ОСОБА_1 ) прийняті з порушенням чинного законодавства. Звертає увагу суду на те, що земельні ділянки перебували у власності держави і в оренді у ОСОБА_2 як фізичної особи, тобто члени ФГ «Олта-А» не мали законних підстав для отримання їх безоплатно у приватну власність. Враховуючи вищевикладене, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №2 просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (про передачу земельної ділянки у власність) від 04 травня 2016 року №3612-СГ, зобов`язати ОСОБА_1 повернути у віддання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку, площею 5,2368 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1079, скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна С.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №29844598 від 01 червня 2016 року. 
Рішенням Печенізького районного суду Харківської області від 03 грудня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі заступника прокурора області В. Анушкевич просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_2 не мала за мету отримати земельні ділянки саме для створення та ведення фермерського господарства відповідно до вимог ЗУ «Про фермерське господарство», а також в подальшому використовувати надані їй земельні для ведення фермерського господарства одноособова або з членами своєї сім*ї, зокрема з відповідачем ОСОБА_1 . Вказує, що судом не з`ясовано обставини справи стосовно того, що дії ОСОБА_2 були спрямовані на отримання вказаних земельних ділянок в користування за спрощеною процедурою, а саме без проведення земельних торгів (аукціону), що передбачені ст..ст.124,134 ЗК України. Приймаючи до уваги факти порушення ст..ст. 31,32 ЗК України, ЗУ «Про фермерське господарство», накази про передачу земельних ділянок у приватну власність членів ФГ «Олта-А» (у т.ч. відповідача ОСОБА_1 ) прийняті з порушенням чинного законодавства. Судом не взято до уваги, що при прийнятті 7-ми з 12-ти наказів порушено вимоги ч. 1 ст. 32 ЗК України та ч. 2 ст. 13 ЗУ «Про фермерське господарство», відповідно до яких безоплатно можуть бути передані земельні ділянки лише у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради, тобто площе земельної ділянки 6324681000:02:001:1079, площею 5,2368 га, перевищувала середній розмір паю, що викладено у висновку судової оціночно–земельної експертизи від 25.05.2018 року. 

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора області В. Анушкевича підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судовим розглядом встановлено, що 04 травня 2016 року Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області видано Наказ №3612-СГ про передачу земельної ділянки у власність, відповідно до якого, передано громадянину – члену Фермерського господарства «ОЛТА-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 5,2368 га, в тому числі рілля площею 5,2368 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1079), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав 24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 864016863246), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «ОЛТА-А» згідно Договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області.

Для отримання у власність вказаної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернувся із заявою до виконуючого обов`язки начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області. 

До заяви ОСОБА_1 додав копію Договору оренди землі №б/н від 30 грудня 2014 року, копію Додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 01 березня 2016 року, копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію Довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію Протоколу №4 загальних зборів членів фермерського господарства від 02 квітня 2016 року, копію Статуту фермерського господарства «ОЛТА-А», Відомості з ЄДРПОУ, копію Виписки з державної реєстраційної служби, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

На час звернення із заявою до Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 був членом Фермерського господарства «ОЛТА-А».

Фермерське господарство «ОЛТА-А» було засновано на базі двох земельних ділянок, загальною площею 101,8581 га. в тому числі земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 39,5459 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1061 ) та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 62,3122 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1062), які перебували в оренді у ОСОБА_2 на підставі Договорів оренди від 30 грудня 2014 року.

16.07.2012 року ОСОБА_2 подала заяву до Печенізької районної державної адміністрації з проханням надати в оренду земельну ділянку із земель державного резервного фонду для ведення фермерського господарства орієнтованою площею 111,7 га терміном на 49 років за межами населеного пункту на території Борщівської сільської ради Печінізького району Харківської області.

На підставі вищевказаної заяви головою Печінізької районної державної адміністрації видано розпорядження від 19.07.2012 року № 272, яким надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з метою подальшої передачі в оренду ОСОБА_2 .

Після розроблення відповідного проекту землеустрою головою Печінізької районної державної адміністрації видано розпорядження від 20.11.2012 року № 453, яким затверджено проект землеустрою та надано в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101, 8581 га (рілля) для ведення фермерського господарства. У подальшому, розпорядженням голови Печінізької районної державної адміністрації від 14.11.2013 року № 30 внесені зміни до розпорядження № 453, а саме п. 2 резолютивної частини викладено в наступній редакції: «надати в оренду ОСОБА_2 земельні ділянки загальною площею 101, 8581 га в. т.ч. земельна ділянка № НОМЕР_1 площею 39,5459 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1061) та земельна ділянка № НОМЕР_2 площею 62, 3122 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1062)».

На підставі вказаних розпоряджень Печінізької районної державної адміністрації між Головним управлінням Держземагенства у Харківській області та ОСОБА_2 30.12.2014 року укладено два договори оренди землі, відповідно до яких зазначені 2 земельні ділянки, загальною площею 101,8581 га, передані ОСОБА_2 в оренду на 49 років для ведення фермерського господарства.

На підставі заяви ОСОБА_2 як фізичної особи від 10.02.2016 року з нею укладено додаткову угоду від 01.03.2016 року до договору оренди землі від 30.12.2014 року, відповідно до якої в оренду передаються 13 земельних ділянок загальною площею 62,3122 га з кадастровими номерами з 6324681000:02:001:1067 по 6324681000:02:001:1079, в тому числі земельна ділянка з кадастровим номером 6324681000:02:001:1079, площею 5, 2368 га.

Для отримання у власність земельної ділянки площею 5, 2368 га кадастровий номер 6324681000:02:001:1079, що розташована на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернувся із заявою до виконуючого обов`язки начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області, яка перебуває в оренді ФГ «ОЛТА-А». 

Прокурор звертаючись до суду з позовом, просив визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про передачу земельної ділянки у власність» від 04 травня 2016 року № 3612-СГ., зобов`язати ОСОБА_1 повернути у відання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 5, 2368 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1079, скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 29844598 від 01 червня 2016 року.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Статтею 14 Конституції України встановлено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до статей 22, 31, 93, 124 ЗК України землі сільськогосподарського призначення можуть надаватися громадянам для ведення фермерського господарства та використовуватися цим господарством, зокрема, на умовах оренди. За правилом статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Частинами другою та третьою статті 134 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначені випадки, коли земельні торги не проводяться, а передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Зокрема, земельні торги не проводяться в разі передачі громадянам земельних ділянок для ведення фермерського господарства.

Відповідно до частини другої статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, в якому зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення.

До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Органам, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 ЗК України, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Частиною третьою статті 123 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову в його наданні.

Підставою відмови в наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Отже, стаття 123 ЗК України врегульовує загальний порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування в тих випадках, коли згідно із законом земельні торги не проводяться; визначає вимоги до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; забороняє компетентним органам вимагати не передбачені цією статтею матеріали та документи; установлює загальні підстави для відмови в наданні такого дозволу.

Матеріали справи свідчать про те, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення державної власності площею 62,3122 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1062), що розташована на території Печенізької селищної ради Печенізького району Харківської області, у 2014 році надана у користування ОСОБА_2 для ведення фермерського господарства (а.с.27 т.1).

Разом з тим відносини, пов`язані зі створенням, діяльністю та припиненням діяльності фермерських господарств, регулюються, крім ЗК України, Законом України «Про фермерське господарство» та іншими нормативно-правовими актами України (стаття 2 цього Закону). У таких правовідносинах цей Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, а ЗК України загальним.

Відповідно до частин першої та другої статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян зі створенням юридичної особи, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм для ведення фермерського господарства, відповідно до закону. Фермерське господарство може бути створене одним громадянином України або кількома громадянами України, які є родичами або членами сім`ї, відповідно до закону.

Можливість реалізації громадянином права на створення фермерського господарства безпосередньо пов`язана з наданням (передачею) йому земельних ділянок для ведення фермерського господарства, що є обов`язковою умовою для державної реєстрації фермерського господарства (стаття 8 цього Закону).

Порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства передбачений спеціальним Законом України «Про фермерське господарство».

Так, згідно з абзацами 1, 2 частини першої статті 7 цього Закону для отримання (придбання) у власність або в оренду земельної ділянки державної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до відповідної районної державної адміністрації. Для отримання у власність або в оренду земельної ділянки із земель комунальної власності з метою ведення фермерського господарства громадяни звертаються до місцевої ради.

У заяві зазначаються: бажаний розмір і місце розташування ділянки, кількість членів фермерського господарства та наявність у них права на безоплатне одержання земельних ділянок у власність, обґрунтування розмірів земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства. До заяви додаються документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі.

Частинами другою та четвертою статті 7 цього Закону передбачено, що заяву громадянина про надання земельної ділянки у власність або в оренду районна або міська державні адміністрації або орган місцевого самоврядування розглядають у місячний строк і в разі її задоволення дають згоду на підготовку землевпорядною організацією проекту відведення земельної ділянки. Проект відведення земельної ділянки погоджується та затверджується відповідно до закону. У разі відмови органів державної влади та органів місцевого самоврядування у наданні земельної ділянки для ведення фермерського господарства питання вирішується судом.

Отже, спеціальний Закон України «Про фермерське господарство» визначає обов`язкові вимоги до змісту заяви про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства, які дещо відрізняються від загальних вимог, передбачених статтею 123 ЗК України до змісту клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зокрема, в заяві про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства потрібно зазначити не лише бажаний розмір і місце розташування ділянки, але й обґрунтувати розміри земельної ділянки з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства.

Зазначені вимоги відповідають загальним принципам земельного законодавства (стаття 5 ЗК України) та меті правового регулювання земельних відносин у сфері діяльності фермерських господарств, яка полягає в створенні умов для реалізації ініціативи громадян щодо виробництва товарної сільськогосподарської продукції, її переробки та реалізації на внутрішньому і зовнішньому ринках, а також для забезпечення раціонального використання і охорони земель фермерських господарств, правового та соціального захисту фермерів України (преамбула Закону України «Про фермерське господарство»).

Крім того, Закон України «Про фермерське господарство» передбачає, що заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна бути розглянута по суті. При цьому норми цього Закону не містять імперативної вказівки про задоволення заяви за наявності певних формальних умов, допускаючи можливість прийняття органом державної влади чи органом місцевого самоврядування рішення про відмову в задоволенні заяви без визначення виключного переліку підстав для такої відмови.

Таким чином, при вирішенні спору про законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування щодо надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства застосуванню підлягає порядок надання (передачі) земельних ділянок для ведення фермерського господарства, визначений статтею 7 Закону України «Про фермерське господарство» як спеціального по відношенню до статті 123 ЗК України.

За змістом статей 1, 7, 8 Закону України «Про фермерське господарство» заява громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства повинна містити сукупність передбачених частиною першою статті 7 цього Закону відомостей і обставин.

У свою чергу, розглядаючи заяву громадянина по суті, орган виконавчої влади чи місцевого самоврядування (а в разі переданого на судовий розгляд спору суд) повинен дати оцінку обставинам і відомостям, зазначеним у заяві, перевірити доводи заявника, наведені на обґрунтування розміру земельної ділянки, з урахуванням перспектив діяльності фермерського господарства, в тому числі щодо наявності трудових і матеріальних ресурсів.

За наслідками зазначеної перевірки орган державної виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування повинен пересвідчитися в дійсності волевиявлення заявника, наявності в нього бажання створити фермерське господарство та спроможності вести господарство такого типу виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих для ведення фермерського господарства.

Натомість відсутність належної перевірки, формальний підхід до вирішення заяви громадянина створює передумови для невиправданого, штучного використання процедури створення фермерського господарства як спрощеного, пільгового порядку одержання іншими приватними суб`єктами в користування земель державної чи комунальної власності поза передбаченою законом обов`язковою процедурою без проведення земельних торгів.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2902цс15, від 11 травня 2016 року № 6-2903цс15, від 18 травня 2016 року № 6-248цс16, від 23 травня 2018 року №61-1100св17.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 13 Закону України «Про фермерське господарство» члени фермерського господарства мають право на одержання безоплатно у власність із земель державної і комунальної власності земельних ділянок у розмірі земельної частки (паю). Членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність із раніше наданих їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради. Земельні ділянки, на яких розташовані житлові будинки, господарські будівлі та споруди фермерського господарства, передаються безоплатно у приватну власність у рахунок земельної частки (паю).

З матеріалів справи вбачається, що для отримання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 08 квітня 2016 року звернувся із заявою до виконуючого обов`язки начальника Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області (а.с.43 т.1).

До заяви відповідач додав копію Договору оренди землі №б/н від 30 грудня 2014 року, копію Додаткової угоди до договору оренди землі №б/н від 01 березня 2016 року, копію Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копію Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, копію Довідки про середній розмір земельної частки (паю) на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області, копію Протоколу №4 загальних зборів членів фермерського господарства від 02 квітня 2016 року, копію Статуту фермерського господарства «ОЛТА-А», Відомості з ЄДРПОУ, копію Виписки з державної реєстраційної служби, копія паспорту та ідентифікаційного коду.

На час звернення із заявою до Головного управлінням Держгеокадастру у Харківській області ОСОБА_1 був членом Фермерського господарства «ОЛТА-А».

Наказом Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №3612-СГ від 04 травня 2016 року передано громадянину – члену Фермерського господарства «ОЛТА-А» ОСОБА_1 у власність для ведення фермерського господарства земельну ділянку у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території Борщівської сільської ради, площею 5,2368 га, в тому числі рілля площею 5,2368 га (кадастровий номер 6324681000:02:001:1079), зареєстровану у Державному реєстрі речових прав 24 лютого 2016 року, (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 8640168632246), із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що перебувають в оренді ФГ «ОЛТА-А» згідно Договору оренди землі від 30 грудня 2014 року, розташовану за межами населених пунктів на території Борщівської сільської ради Печенізького району Харківської області (а.с.25-26 т.1).

Визнання незаконними наказів та недійсними договорів оренди, на підставі яких ОСОБА_2 набула право користування спірною земельною ділянкою не було б ефективним способом захисту прав держави, такі вимоги не призвели б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Між тим, позивач правомірно посилається на незаконність вказаних правочинів, оскільки вони за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Подібні висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 14.11.2018 року у справі № 183/1617/16, від11.02.2020 року у справі 922/614/19.

Колегія суддів вважає, що належна перевірка при передачі земельної ділянки ОСОБА_2 , а відповідно ФГ «Олта-А» та ОСОБА_1 проведена не була, ці особи не мали наміру на спірній земельній ділянці вести фермерське господарство, виробляти сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією, до такої діяльності так і не приступили.

ОСОБА_1 , в порушення ст. 134 ЗК України та ст. 7, 13 Закону України «Про фермерську господарство», скористався правом на отримання земельної ділянки у пільговому порядку, з метою уникнення участі у земельних торгах, тому не було правових підстав у ГУ Держгеокадастру у Харківській області для передачі у власність земельної ділянки для ведення фермерського господарства 04 травня 2016 року та відповідно для державної реєстрації прав та їх обтяжень 01 червня 2016 року.

Внаслідок таких дій та рішень відповідача земельна ділянка вибула з володіння держави та держава була позбавлена можливості здійснити реалізацію права оренди земельних ділянок на більш вигідних засадах в умовах конкурентного ринку, що свідчить про безумовне порушення інтересів держави.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що оспорений прокурором наказ прийнято з порушенням вимог ст. ст. 116, 118, 121, 123, 134 Земельного Кодексу України, ст. ст. 7, 13 Закону України «Про фермерське господарство».

Колегія суддів вважає, що відповідач ОСОБА_1 безпідставно набув земельну ділянку і вона підлягає поверненню у відання держави.

При цьому суд першої інстанції помилково вважав порушеною ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки таке вирішення справи не порушує вказану статтю, яка передбачає, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Обставини справи свідчать про те, що відповідач ОСОБА_1 не мав правомірних (справедливих) сподівань на отримання майна, був обізнаний про можливість допущення правових порушень з боку Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (публічної влади), адже він не мав дійсного волевиявлення на створення фермерського господарства з метою вироблення товарної сільськогосподарської продукції, а мав намір отримати землю поза конкурсом, без належного обґрунтування як розмірів так і кількості земельних ділянок.

До того ж, обставини справи свідчать про те, що позбавлення ОСОБА_1 права користування зазначеною земельною ділянкою не порушує справедливої рівноваги між інтересами суспільства та його правами, адже він не позбавлений права на конкурентній основі отримати право на земельну ділянку.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо доводів відповідачів про те, що прокурором не обґрунтовано наявність підстав для представництва, що виключає можливість звернення до суду за захистом інтересів держави, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про прокуратуру» прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.

У випадках, визначених Законом, на прокуратуру покладається функція з представництва інтересів громадянина або держави в суді (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).

Відповідно до пункту 2 Рекомендації Rec (2012) 11 Комітету Міністрів Ради Європи державам-учасникам «Про роль публічних обвинувачів поза системою кримінальної юстиції», прийнятої 19 вересня 2012 року на 1151-му засіданні заступників міністрів, якщо національна правова система надає публічним обвинувачам певні обов`язки та повноваження поза системою кримінальної юстиції, їх місія полягає в тому, щоби представляти загальні або публічні інтереси, захищати права людини й основоположні свободи та забезпечувати верховенство права.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великої кількості громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia), заява № 42454/02, пункт 35).

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Із наведених положень процесуального законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється і у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора області В. Анушкевича задовольнити.
Рішення Печенізького районного суду Харківської області від 03 грудня 2019 року скасувати.
Позовні вимоги заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, скасування рішення, зобов`язання повернути земельну ділянку задовольнити.
Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Харківській області «Про передачу земельної ділянки у власність» від 04 травня 2016 року № 3612-СГ.
Зобов`язати ОСОБА_1 повернути у відання держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області земельну ділянку площею 5, 2368 га, кадастровий номер 6324681000:02:001:1079.
Скасувати рішення державного реєстратора Печенізької районної державної адміністрації Харківської області Зоткіна Сергія Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень№ 29844598 від 01 червня 2016 року.
Стягнути з ОСОБА_1 та Головного управління Держгеокадастру у Харківській області на користь Прокуратури Харківської області (код 02910108, банк отримувач: Державна казначейська служба України м. Київ, код 820172, рахунок 35212041007171, код класифікації видатків бюджету - 2800) судовий збір в сумі 28 516, 20 грн., тобто по 14 258, 10 грн. з кожного. 
Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        О.В. Маміна
        
                                                                               С.С. Кругова