ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 520/1667/2020                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Каракашьян С.К.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  21 жовтня 2020 року                                                                      м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                             Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                Костюк Л.О., Пилипенко О.Є.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Донецькій області до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :
Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), в якому просило суд визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюка М.Ю. про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2020 ВП №60627480.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що оскаржувана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята передчасно, оскільки прийнята в один день з постановою про накладання штрафу від 22.01.2020 ВП № 60627480 у розмірі 10 200 грн. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.07.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Вважає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки оскаржуване рішення прийнято без урахування всіх обставин справи. Мотиви апеляційної скарги аналогічні тим, що зазначені в апеляційній скарзі.
До суду від відповідача електронною поштою 21.10.2020 р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтовано неможливістю у строки, визначені судом підготувати відзив на апеляційну скаргу.
Розглянувши заявлене клопотання, колегія суддів відмовляє в його задоволенні з огляду на спеціальні строки розгляду даної справи, встановлені ст. 287 КАС України. 
При цьому, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень  Управління забезпечення виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Балдинюком Максимом Юрійовичем, на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову від 22.01.2020 р. про закінчення виконавчого провадження ВП №60627480 з примусового виконання виконавчого листа № 826/11739/17, виданого 02.07.2018 р. Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Головного управління ДПС у Донецькій області підготувати та подати висновок про повернення надміру сплачених грошових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в розмірі 322077,27 грн., а також надміру сплачених грошових зобов`язань з орендної плати за земельну ділянку в розмірі 1  807 834,54 грн на поточний рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Метро Кеш Енд Кері Україна» для виконання відповідному органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів.
Незгода божника (Головного управління ДПС у Донецькій області) з вказаною постановою про закінчення виконавчого провадження, зумовила звернення позивача з позовом до суду. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, а тому у відповідача відсутня можливість вчинення альтернативних дій, крім прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить із наступного.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому  виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VII (далі - Закон № 1404-VII).
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону № 1404-VII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Крім того, як передбачено п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VII, державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Отже, законодавство України про виконавче провадження гарантує як стягувачу так і боржнику рівність прав під час виконавчого провадження та гарантії їх захисту, що обумовлено проведенням з боку державного виконавця неупередженого та об`єктивного провадження виконавчих дій, а також вжиття всіх необхідних заходів для реалізації прав та інтересів обох сторін у виконавчому провадженні.
Пунктом 11 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-VII передбачено підставу для закінчення виконавчого провадження - надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону.
В свою чергу, ч. 3 ст. 63 Закону № 1404-VII визначено, що у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.
Як вбачається із оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2020 р. ВП №60627480, 20.12.2019 р. державним виконавцем, на підставі ст. ст. 63, 75 Закону № 1404-VII винесено постанову про накладання штрафу у розмірі 5 100 грн.
22.01.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про накладання штрафу в розмірі 10 200,00 грн.
22.01.2020 р. державним виконавцем скеровано подання державного виконавця у порядку ст. 75 Закону № 1404-VII та ст. 382 КК України до Центрального відділу поліції НП в Донецькій області.
Судом першої інстанції встановлено, що позивачем, який є боржником у даному виконавчому провадженні, не заперечується факт невиконання рішення, станом на прийняття спірної постанови.
Згідно вимог ст. 75 Закону № 1404-VII, у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних  мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення. 
Оскільки рішення суду, в даному випадку, не може бути виконане без участі боржника та станом на 22.01.2020 р. не виконано боржником, відповідно 22.01.2020 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення на боржника штрафу в розмірі 10 200 грн та направлено подання державного виконавця у порядку ст. 75 Закону № 1404-VII та ст. 382 КК України до Центрального відділу поліції НП в Донецькій області.
Враховуючи те, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець наділений компетенцією виключно на накладення на боржника штрафів та складення повідомлення до правоохоронного органу про невиконання рішення суду, що власне і було зроблено відповідачем, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність у відповідача можливості вчинення альтернативних дій, крім прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження. 
Посилання позивача на те, що боржником у виконавчому провадженні оскаржено постанову державного виконавця про накладення першого штрафу, судом першої інстанції було відхилено, оскільки Закон України "Про виконавче провадження" не містить положень щодо зупинення виконавчого провадження у разі оскарження боржником постанови про накладення штрафу, а державний виконавець в розумінні ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язаний закінчити виконавче провадження з неведених вище підстав.
При цьому, посилання позивача на прийняття постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.01.2020 р. ВП № 60627480 одночасно із постановою про накладення штрафу від 22.01.2020 р. ВП № 60627480 у розмірі 10  200,00 грн, а також посилання позивача на передчасність прийняття постанови про накладення штрафу в розмірі 5  100,00 грн від 20.12.2019 р. ВП № 60627480, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це не спростовує факту невиконання судового рішення. Жодних причин поважності його невиконання, позивач не наводить.
В той же час, колегія суддів враховує, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30.04.2020 року у справі № 200/671/20-а, в якій позивач оскаржував постанову про накладення штрафу в розмірі 5  100,00 грн від 20.12.2019 р. ВП № 606274800, в задоволені позову відмовлено. Вказане судове рішення залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 05.08.2020 р. Рішення набрало законної сили.
Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази оскарження постанови державного виконавця про накладення штрафу від 22.01.2020 р. ВП № 60627480 у розмірі 10  200,00 грн.
Враховуючи викладене, колегією суддів встановлено відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували безпідставність і необґрунтованість закінчення відповідачем виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження", внаслідок чого підстави для задоволення позовних вимог відсутні.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані позивачем докази колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
У зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги та залишення суду першої інстанції без змін, судові витрати відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України не підлягають перерозподілу та відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 287, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                             О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 Л.О. Костюк

                                                                                                    О.Є. Пилипенко