Єдиний унікальний номер 236/2445/19 
Номер провадження 22-ц/804/2329/20        

Єдиний унікальний номер 236/2445/19
Номер провадження 22-ц/804/2329/20

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2020 року Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О. В.
суддів: Азевича В.Б., Кішкіної І.В,
секретар Кіпрік Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю (суддя першої інстанції Саржевська І.В. повний текст судового рішення складено 03 грудня 2019 року),

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами будівлями та спорудами за набувальною давністю. Позивач просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок «А-1» (сіни «а», веранда «а1», ганок «а2»), загальною площею 44,8 кв.м, житловою площею 16,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», льох «Д», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами будівлями та спорудами за набувальною давністю задвоволено.
Визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності за набувальною давністю на житловий будинок "А1", загальною площею 44,8 кв.м., в тому числі житловою 16,7 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами: літня кухня, сарай «Б», сарай «В», сарай «Г», льох «Д», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
Із вказаним рішення не погодилась заступник прокурора Донецької області Куценко Ірина Володимирівна, та подала апеляційну скаргу.
Згідно наказу Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020 року переменовано без зміни ідентифікаційних кодів юридичних осіб в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань юридичну особу «Прокуратура Донецької області» у «Донецька обласна прокуратура».
В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин статтю 344 ЦК України і не урахував правовий висновок Верховного Суду щодо застосування відповідної норми права, викладений у постановах від 19.09.2018 у справі № 296/6949/17, від 10.10.2018 у справі № 638/7874/16-ц, від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 06.03.2019 у справі № 336/2900/17-ц, а тому дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчять про те, що позивач була обізнана відносно того, що житловий будтинок, який є предметом спору та на який вона просить визнати право власності за набувальною давністю, належав на праві власності ОСОБА_2 ,, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому не можна вважати володіння ОСОБА_1 , будинком, що залишився після смерті власника, добросовісним. Смерть ОСОБА_2 , та неприйняття спадщини, не дають позивачці підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.
Крім того, зазначає, що п. 5 ч.1 ст. 555 ЦК УРСР передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства перходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.
Заступник прокурора Донецької області Куценко Ірина Володимирівна просила рішення Краснолиманського міського суду Донецької обласітв від 02 грудня 2019 року скасувати, та ухвалите нове, яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами будівлями та спорудами за набувальною давністю відмовити.
Від представника Лиманської міської ради Донецької області Анацького С.В,, надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу прокуратури залишити без задоволення.
Від ОСОБА_1 , відзив на апеляційну скаргу не надходив.
ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи бла повідомлена належним чином та надала аяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник Донецької обласної прокуратури у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити 
Представник Лиманської міської ради Донецької області у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи бла повідомлена належним чином та надала аяву про розгляд справи за її відсутності.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та  доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Красний Лиман, Донецької області помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_2 , актовий запис № 4(а.с.13).
Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку, з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , які належали померлому на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого 19.10.1989 за реєстровим номером 101 секретарем виконкому Тернівської сільської ради народних депутатів Левадною А.П. Відповідно вимог ст.227 ЦК УРСР в редакції 1963 року цей договір було зарєєстровано в Тернівській сільській раді, що підтверджується довідкою №259 виданою 31.05.2019 виконкомом Лиманської міської ради Донецької області (Тернівський старостиньский округ), з якої вбачається що ОСОБА_2 є власником саме цього житлового будинку по АДРЕСА_1 згідно запису в погосподарській книзі с. Ямполівка, Лиманського району(а.с.14-15).
Крім того, інформацією наданою Архівним відділом виконкому Лиманської міської ради 17.09.2019, підтверджується, що згідно записів погосподарських книг с. Ямполівка, Тернівської сільської ради за період з 17.01.1990 ро 26.01.2003(по день смерті) ОСОБА_2 був зазначений, як голова домогосподарства в с. Ямполівка Тернівської сільської ради, Краснолиманського району, Донецької області (а.с.97-105).
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстнції дійшов висновку, що позивачем доведно факт набуття ним права власності на спірний житловий будинок за набувальною давністю, оскльіки вона з березня 2003 року, тобто понад 10 років, добросовісно, відкрито та безперервно користується спірним житловим будинокм, та підтримує його в належному стані, сплчує комунальні послуги.
Апеляційний суд не погоджується з даним висноком суду першої інстанції.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з частиною першою статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).
Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.
Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Наявність у володільця певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.
За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.
Окрім того, враховуючи положення частини першої та третьої статті 1277 ЦК України слід дійти висновку, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, у встановленому вказаною статтею порядку.
Саме такий висновок щодо застосування відповідних норм права викладений в постановах Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 296/6949/17, від 10.10.2018 у справі № 638/7874/16-ц, від 01.08.2018 у справі № 201/12550/16-ц, від 06.03.2019 у справі  № 336/2900/17-ц.
Встановлені судом обставини свідчать про те, що позивач був обізнаний відносно того, що власником житлового будинку, який є предметом спору та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, був ОСОБА_2 , а тому не можна вважати володіння позивачем будинком, який залишився після смерті ОСОБА_2 , добросовісним. Смерть ОСОБА_2 , та відсутність спадкоємців, які могли б прийняти спадщину після смерті останього, не давали ОСОБА_1 підстав для того, щоб вважати користування чужим майном правомірним.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, на порушення вимог ч. 3 ст. 263 ЦПК України  не врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, а саме: статті 344 ЦК України, викладені в постановах Верховного Суду, і  дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд не зважив на те, що давність володіння могла вважатись добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав на набуття права власності.
Доводи апеляційної скарги про те, що обізнаність позивача про власника будинку не підтверджує давність та відкритість володіння чужим майном, дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції також визнає обгрунтованими доводи скарги про перехід спадкового майна до держави в силу статті 555 ЦК УРСР, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а згідно з повідомленням Лиманської державної нотарільної контори спадкова справа щодо майна померлого не заводилась та із заявми про прийняття або про відмоу від спадщини до нотарільної контори не звертались (а.с.86).
За таких обставин суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
З огляду на наведене рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 02 грудня 2019 року слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки в позові відмовлено, понесені позивачем витрати зі сплати судового збору не відшкодовуються.
Судові витрати 1152 грн 60 коп, понесені  прокуратурою Донецької області у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, стягнути з ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Донецької обласної прокуратури  задовольнити.
Рішення Краснолиманського міського суду Донецькїо області від 02 грудня 2019 року скасувати.
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Об`єднаної територіальної громади м. Лиман в особі Лиманської міської ради Донецької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1   (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури (вул. Університетська, 6,    м. Маріуполь, Донецька область, 87500, ЄДРПОУ 25707002) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152,60 гривень.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Судді:           О.В. Халаджи

           В.Б. Азевич

           І.В. Кішкіна
               Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2020 року.

Головуючий - суддя:        О.В. Халаджи