Справа № 409/1246/20 
Провадження № 22-ц/810/611/20 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року             Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Авалян Н.М., Стахової Н.В.,
за участю секретаря                Сінько А.І.,
учасники справи: позивач – Національна академія внутрішніх справ, відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ
на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року, постановлену Білокуракинським районним судом Луганської області у складі: судді Максименко О.Ю. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних інфляційної складової від суми заборгованості,

 в с т а н о в и в :

У липні 2020 року позивач Національна академія внутрішніх справ звернулась до суду з вказаним позовом, який мотивувала тим, що Національна академія внутрішніх справ є державним вищим навчальним закладом. У зв`язку з ліквідацією Луганського державного університету внутрішніх справ, наказом ректора Національної академії внутрішніх справ № 153 ос від 01.09.2014 року відповідач був зарахований з 01.09.2014 року до Національної академії внутрішніх справ курсантом 2-го курсу денної форми навчання.
Між Національною академією внутрішніх справ, комплектуючим органом - УМВС України в Луганській області та відповідачем було укладено договір № 58 ЛДУ про підготовку фахівця, за умовами якого відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету та зобов`язався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу в органах внутрішніх справ, а у разі відмови - відшкодувати витрати, пов`язані з утриманням у навчальному закладі.
З 01.09.2014 року по 17.06.2016 рік відповідач перебував на державному забезпеченні: харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. 
Наказом НАВС від 17.06.2016 року № 797 відповідачу видано диплом за напрямком підготовки «Правоохоронна діяльність» та направлено до місця проходження служби.
Відповідач звільнився 06.07.2018 року звільнився зі служби в поліції.
На момент вступу відповідача до НАВС обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового звільнення, було закріплено ст. 18 Закону України «Про міліцію».
На час звернення до суду обов`язок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі у разі дострокового звільнення, передбачено ч. 4 ст. 74 Закону України «Про Національну поліцію», у зв`язку з чим позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 39975,68 грн витрат пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, 2301,57 грн 3% річних від несплаченої заборгованості, 4881,50 грн інфляційного збільшення боргу, а всього 47158,75 грн.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за навчання, 3% річних інфляційної складової від суми заборгованості.
Відмовляючи у відкритті, суд першої інстанції послався на статті 2, 3, 4 ,6 КАС України та дійшов висновку, що спори з приводу стягнення витрат, пов`язаних з утриманням особи у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства. Отже, спір з приводу відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у вищому навчальному закладі, підпорядкованому Міністерства внутрішніх справ України, яке є суб`єктом владних повноважень, підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
В апеляційній скарзі Національна академія внутрішніх справ просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи.
Апеляційна скарга мотивована, тим, що спір стосується виключно порушення відповідачем умов цивільно-правового договору, в якому права та обов`язки сторін засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності; сторони спору не є суб`єктами владних повноважень, а сам договір не стосується проходження публічної служби та скаржник вважає, що такий спір, відповідно до законодавства України, повинен вирішуватись виключно у порядку цивільного судочинства.
Скаржник посилається на п. 7. ч. 1 ст. 4 КАС України та зазначає, що відповідно до Статуту НАВС є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, що провадить інноваційну освітню діяльність, пов`язану з наданням вищої освіти на різних ступенях вищої освіти з певними спеціальностями, є бюджетною, неприбутковою установою та перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ, тобто Національна академія внутрішніх справ не є і не може бути суб`єктом владних повноважень і не здійснює публічно-владних управлінських функцій.
Аналізуючи судову практику Верховного Суду, скаржник зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у своїх попередніх постановах від 14.03.2018 року у справі № 461/5577/15-ц, від 31.10.2018 року у справі №820/5761/15 за результатами розгляду справ про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі, дійшла висновку, що спір не стосується проходження відповідачем публічної служби, а пов`язаний з невиконанням ним умов цивільно-правової угоди і вимогою позивача відшкодувати понесені витрати, пов`язані з утриманням в навчальному закладі.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню.
Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, перш за все цивільних, господарських та адміністративних між собою. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
У п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України передбачено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Відповідно до положень Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Професійне навчання поліцейських складається з:1) первинної професійної підготовки; 2) підготовки у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання; 3) післядипломної освіти; 4) службової підготовки - системи заходів, спрямованих на закріплення та оновлення необхідних знань, умінь та навичок працівника поліції з урахуванням оперативної обстановки, специфіки та профілю його оперативно-службової діяльності.
Служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.
Час проходження служби в поліції зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Поліцейські, у тому числі слухачі та курсанти вищих навчальних закладів із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, та які перебувають на військовому обліку військовозобов`язаних, на час служби в поліції знімаються з такого обліку і перебувають у кадрах поліції.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.
Згідно з частиною першою статті 20 Закону України «Про міліцію» працівник міліції є представником державного органу виконавчої влади, а тому його служба є публічною.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про міліцію»  підготовка фахівців у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України за державним замовленням здійснюється на підставі договору про навчання, який укладається між навчальним закладом, головним управлінням, управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Автономній Республіці Крим, області, місті Києві або Севастополі чи на транспорті та особою, яка навчається. Типову форму договору затверджує Міністерство внутрішніх справ України за погодженням з центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки.
Курсанти вищих навчальних закладів Міністерства внутрішніх справ України у разі дострокового розірвання договору через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість чи в разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу органів внутрішніх справ після закінчення вищого навчального закладу, а також особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.
Відповідно до статті 74 Закону України "Про Національну поліцію" підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.
Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі підпунктів 2, 4 частини першої статті 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до Статуту Національної академії внутрішніх справ, Академія є державним вищим навчальним закладом із специфічними умовами навчання, має статус національного вищого навчального закладу, перебуває у сфері управління Міністерства внутрішніх справ України, одним із напрямків діяльності якої є первинна професійна підготовка осіб, зарахованих на денну форму навчання за державним замовленням, та післядипломна освіта кадрів МВС, Національної поліції України, інших центральних органів виконавчої влади, установ, організацій.
Виходячи з викладеного, навчаючись у вищому навчальному закладі із специфічними умовами, які здійснюють підготовку поліцейських, особа зараховується до кадрів поліції, яка відповідно до вищенаведених норм КАС України вважається публічною службою.
Таким чином, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, зокрема й питання відповідальності за невиконання договору підготовки фахівця, що зумовлює відшкодування фактичних витрат, пов`язаних з утриманням у навчальному закладі, навіть якщо подання відповідного позову про відшкодування витрат відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 804/285/16 та від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17.
Із урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з висновком суду про те, що правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є адміністративно-правовими, справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, а тому висновок суду про відмову у відкритті провадження по справі з підстав п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є правильним, оскільки у межах цивільного судочинства суд не може досліджувати та встановлювати правомірність дій, рішень чи бездіяльності службовця або посадовця, оскільки така можливість передбачена лише в адміністративному судочинстві, якою охоплюється питання прийняття на публічну службу, її проходження та звільнення.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), на яку послався суд першої інстанції при прийнятті рішення.
Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з висновками суду, які ґрунтуються на правильному застосуванні відповідних норм права, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 804/285/16 (провадження № 11-669апп18), а також до суб`єктивного тлумачення норм права, проте ці доводи висновків суду не спростовують, враховуючи те, що суд відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, у зв`язку з чим підстав вважати, що доводи є слушними, не має.
Посилання скаржника на постанови Великої Палати Верховного Суду у своїх попередніх постановах від 14.03.2018 року у справі № 461/5577/15-ц, від 31.10.2018 року у справі № 820/5761/15, не є слушними, оскільки Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 755/10947/17 зазначила, що незалежно від того, чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Національної академії внутрішніх справ залишити без задоволення.
Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 24 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови – 20 жовтня 2020 року.
Головуючий

Судді: