УХВАЛА

30 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 420/3253/20
адміністративне провадження № К/9901/30991/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мельник-Томенко Ж.М.,  Соколова В.М., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1   
на рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від 10 червня 2020 року
та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року 
у справі №420/3253/20
за позовом ОСОБА_1   
до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського 
про визнання протиправними дій та стягнення індексації грошового забезпечення,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Національного університету оборони України імені Івана Черняховського, в якій з урахуванням заяви від 03 червня 2020 року про уточнення позовних вимог просив:
- визнати протиправними дії Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо нарахування та виплати не в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 28 серпня 2017 року по 17 липня 2019 року;
- стягнути з Національного університету оборони України імені Івана Черняховського на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 17 липня 2019 року включно з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року, як базових місяців в сумі 84 717,10 грн з урахуванням відрахувань.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 28.08.2017 року по 30.11.2018 року включно, зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 30 листопада 2018 року включно з урахуванням січня 2008 року та березня 2018 року як базових місяців. 
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року, апеляційні скарги Національного університету оборони України імені Івана Черняховського та ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10 червня 2020 року скасовано та ухвалено нову постанову про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнано протиправними дії Національного університету оборони України імені Івана Черняховського щодо невиплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року та зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 28 серпня 2017 року по 28 лютого 2018 року з прийняттям індексу споживчих цін за 1 або 100 для обчислення індексації грошового забезпечення у вересні 2015 року (базовий місяць).
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
17 листопада 2020 року до Верховного Суду надійшли матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , у якій він просить скасувати рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від 10 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року та прийняти нове рішення у справі, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі .
Відповідно до частини першої статті 334 КАС України за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Перевіривши зміст оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції виходить з такого.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, серед основних засад судочинства, закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Згідно пункту 20 частини першої статті 4 КАС України встановлено, що адміністративною справою незначної складності (малозначною справою) є адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
З оскаржуваних судових рішень та зі змісту касаційної скарги вбачається, що предметом розгляду у даній адміністративній справі є визнання протиправними дії та стягнення в повному обсязі індексації грошового забезпечення позивача, тобто дана справа пов`язана з проходженням позивачем публічної служби.
З матеріалів касаційної скарги вбачається, що ОСОБА_1    проходить військову службу на посаді, яка не відноситься до посад, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" передбачають зайняття відповідального або особливо відповідального становища. 
Оцінивши доводи касаційної скарги та правове значення цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, колегія суддів констатує, що скаржником не наведено обґрунтованих посилань на існування обставин, передбачених підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та такі обставини не встановлені судом з поданих матеріалів касаційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З огляду на наведене, у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій п. 1 ст. 6 Конвенції.
Також, до касаційної скарги відповідачем подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, в якій скаржником порушено питання про визнання причин пропуску цього строку поважними та поновлення строку на касаційне оскарження.
З приводу клопотання про поновлення пропущеного строку, Верховний Суд зазначає, що останнім днем оскарження постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року було 16 листопада 2020 року. Касаційну скаргу було направлено 13 листопада 2020 року, тобто без пропуску встановленого КАС України строком.
Отже, підстави для розгляду зазначеного клопотання відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 328, 333 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1   на рішення  Одеського окружного адміністративного суду  від 10 червня 2020 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2020 року у справі №420/3253/20.
2. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена. 

..................................
..................................
..................................

А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко
В.М. Соколов
Судді Верховного Суду