ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5428/20 Справа № 0417/2-4621/2011 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кухтін Г. О. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

               головуючого - судді Демченко Е.Л.
               суддів - Куценко Т.Р., Макарова М.О.
               при секретарі - Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН», ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариство «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

       У листопаді 2011 року публічне акціонерне товариство «Приватбанк», найменування якого змінено у відповідності до Статуту, затвердженого 21 травня 2018 року та погодженого 11 червня 2018 року, на акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН» (далі - ТзОВ «ТРАНСЛЕГІОН»), ОСОБА_3 , публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» (далі - ПАТ "Акцент-Банк") про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 17 березня 2008 року між ОСОБА_1 та банком було укладено кредитний договір №1475/к, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 400 000 доларів США за сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 17 березня 2015 року.
       З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 17 березня 2008 року між банком та ТзОВ «ТРАНСЛЕГІОН», між банком та ОСОБА_3 , між банком та ОСОБА_2 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
       З тією ж метою, 20 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується 200 грн.        Посилаючись на те, що ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує та допустив за ним заборгованість, просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 , ТзОВ "Транслегіон", ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 17 березня 2008 року №1475/к у розмірі 711 233, 91 долар США; стягнути солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_1 , ТзОВ "Транслегіон", ОСОБА_3 , ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 200 грн. 
       Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
       В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі. 
       Апеляційна скарга вмотивована тим, що договори були укладені, а зобов`язання повинні виконуватись належним чином, ними надано достатньо належних та допустимих доказів стосовно видачі кредитних коштів та наявності заборгованості за кредитним договором. 
       28 травня 2020 від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначав, що апеляційна скарга безпідставна, не містить жодного обґрунтування. Факт видачі кредитних коштів не доведений та не встановлений. Усі зобов`язання по кредитному договору позичальником вже виконані належним чином, а порука є припиненою. 
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до  висновку про наявність передбачених законом підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне. 
       Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.367 ЦПК України). 
       Відповідно до ст.ст.263,264 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим та має стосуватися, зокрема питань: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із установлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.
       Проте, у повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду в оскарженій Дніпровською міською радою частині не відповідає з огляду на таке.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 17 березня 2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 , як позичальником, було укладено кредитний договір №1475/к.
       За умовами договору банк зобов`язався надати позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 400 000 доларів США, з кінцевим строком повернення не пізніше 16 березня 2015 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних.
       При цьому, умовами кредитного договору №1475/к від 17 березня 2008 року встановлено, що: абз.2 п.1.1. Надання коштів здійснюється окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу Траншу, надана в рамках кредитної Угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п.1.2. даної Угоди; абз.3 п.1.1. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу Траншу; абз.4 п.1.1. Умови видачі - сума кожної частини, термін по кожному Траншу кредиту, оформляється окремим договором про видачу Траншу при кожній видачі частин кредиту. Кожній договір про видачу Траншу є невід`ємною частиною даної Угоди.
       З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, 17 березня 2008 року між банком та ТзОВ «ТРАНСЛЕГІОН», між банком та ОСОБА_3 , між банком та ОСОБА_2 було укладено окремі договори поруки, відповідно до умов яких, поручителі відповідають перед кредитором за виконання обов`язків за кредитною угодою в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.
        20 жовтня 2010 року між АТ КБ «ПриватБанк та ПАТ «Акцент-Банк» укладено договір поруки №167, відповідно до умов якого розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежується 200 грн.
       Також судом установлено, що 15 січня 2010 року банк звертався до Ковельського міськрайонного суду Волинської області з позовом, у якому, посилаючись на вимоги ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України, а також враховуючи, що відповідач  ОСОБА_1 , станом на 12 січня 2010 року має перед позивачем заборгованість по кредитному договору №1475/к від 17 березня 2008 року на загальну суму        478 301,61 доларів США, яка складається з: суми заборгованості за кредитом - 350 599,15 доларів США - тіла кредиту, 30 507,48 доларів США - прострочений кредит,      6 285,11 доларів США - нараховані відсотки, 77 446,91 доларів США - прострочені відсотки, 13 462,96 доларів США - нарахована пеня, просив суд, з урахування уточнення позовних вимог, в рахунок погашення вищевказаної заборгованості звернути стягнення на: побутовий корпус площею 733,5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності згідно з договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу 23 червня 2006 року та зареєстрованого в БТІ 14 травня 2006 року; земельну ділянку площею 13 501 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі державного акту право власності на земельну ділянку, серії ЯГ №061503; земельну ділянку площею 11165 кв.м, що знаходиться у Волинській області Ковельській район с.Дубове та належить іпотекодавцю на підставі державного акту на земельну ділянку, серії ЯД №291589.
       За наслідками розгляду позовної заяви 11 березня 2010 року ухвалене рішення. Позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки, побутовий корпус площею 733,5 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1  та належить ТОВ «Транслегіон», земельну ділянку площею 13501 кв.м, що знаходиться у АДРЕСА_1  та належить ТзОВ «Транслегіон» та на земельну ділянку площею 11165 кв.м, що знаходиться у Волинській області Ковельській район с.Дубове та належить ТзОВ «Транслегіон», шляхом продажу предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк», з укладенням від імені відповідача ТзОВ «Транслегіон» договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення даного продажу. 
       До позовної заяви додано розрахунок заборгованості, з якого вбачається, що за спірним кредитним договором, станом на 04 листопада 2011 року, заборгованість становить 711 259 доларів США та складається з наступного: 381 106,63 долари США - заборгованість за кредитом; 217 098,47 - заборгованість по процентам за користування кредитом; 79 154,55 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи: 31,37 долар США штраф (фіксована частина); 33 867,98 доларів США штраф (процентна складова). 
       Відмовляючи у задоволенні позову АТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позовні вимоги є недоведеними, безпідставними та необґрунтованим. 
       Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
       Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
       За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
       Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
       Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
       Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Таким чином, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
       Відповідно до статей 526,530,610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що 15 січня 2010 року банк звертався до суду з позов до ОСОБА_1 та ТзОВ "Транслегіон" та за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 березня 2010 року в рахунок погашення усієї заборгованості, яка виникла станом на 12 січня 2010 року, у розмірі 478 301,61 долар США, з яких 381 106,63 долари США - заборгованість за кредитом, 83 732,02 долари США - заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами, 13 462,96 доларів США - пеня за порушення строків виконання зобов`язань (тобто як поточна, так і прострочена заборгованість), було звернуте стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.62-64). 
       Рішення набрало законної сили.
       У даному випадку банком було змінено строк виконання зобов`язання шляхом подачі позову у 2010 році.
       В апеляційній скарзі банк посилається на те, що зобов`язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином, а не в силу ухвалення судового рішення, тому банк має право на стягнення відсотків за користування кредитом після ухвалення судового рішення та пені за неповернення кредиту і відсотків.
       Слід зазначити, що право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте такі вимоги банком не заявлялись.
       За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України).
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1,2 ст.554 ЦК України).        Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
       Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.        Обсяг зобов`язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов`язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.ч.1,2
ст.553 ЦК України).
       Таким чином колегією суддів встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини шляхом укладання спірних договорів, та установлено, що за спірним кредитним договором позичальником допущена заборгованість. 
       Кредитний договір та договори поруки підписані сторонами, які досягли домовленості з усіх його істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним й відповідало їхній внутрішній волі. 
       В той же час, договорами поруки встановлено, що сторони можуть звернутися з вимогою про захист свого порушеного права або законного інтересу за цим договором, протягом 5 років. 
       Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права і обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
       Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 червня 2015 року у справі №6-449цс15, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
       Таким чином позов банку підлягає до часткового задоволення і з боржника ОСОБА_1 та солідарно з ним із поручителів  ОСОБА_2 , ТОВ «ТРАНСЛЕГІОН» та ОСОБА_3 слід стягнути заборгованість за кредитним договором №1475/к від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 478 301,61 долар США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами - 83 732,02 долари США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 доларів США.
       Вимоги банку про стягнення штрафу (фіксована частина) - 31,37 доларів США, штрафу (процентна складова) - 33 867,98 доларів США задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, тоді як статтею 61 Конституції України встановлено заборону на притягнення особи до подвійної відповідальності за одне і те ж правопорушення.
       Аргументи апеляційної скарги про те, що умовами договору передбачено сплату штрафів за інші правопорушення ніж порушення строків виконання грошових зобов`язань є необґрунтованими.
       Позовні вимоги в частині солідарного стягнення з боржника та поручителів  ОСОБА_2 , ТОВ «ТРАНСЛЕГІОН», ОСОБА_3 та ПАТ "Акцент-Банк" 200 грн. є необґрунтованими та до задоволення не підлягають. 
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутні підстави для часткового задоволення позову з посиланням на повну недоведеність заявлених банком вимог. 
       На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення з ухваленням нового про часткове задоволення позову. 
       Згідно з ч.ч.1,13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Враховуючи результат розгляду даної справи,в порядку розподіл судових витрат, пропорційно до розміру заявлених та задоволених позовних вимог з відповідачів  ОСОБА_1 , ТОВ «ТРАНСЛЕГІОН»,  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судові витрати по оплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги по 1 192, 18 грн. з кожного.
       Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів, - 

п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу  акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

       Рішення Індустріального районного суду  м.Дніпропетровська від 05 вересня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

       Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН», ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

       Стягнути з  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН» (ЄДРПОУ 34214512) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №1475/к від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 478 301,61 долар США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами - 83 732,02 долари США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 доларів США. 

       Стягнути з  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №1475/к від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 478 301,61 долар США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами - 83 732,02 долари США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 доларів США. 

       Стягнути з  ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) та  ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №1475/к від 17 березня 2008 року у загальному розмірі 478 301,61 долар США, яка складається: з заборгованості за кредитом - 381 106,63 долари США, заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами - 83 732,02 долари США, пені за порушення строків виконання зобов`язань у розмірі - 13 462,96 доларів США. 

       В задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до публічного акціонерного товариство «АКЦЕНТ-БАНК» про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити. 

       Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), товариства з обмеженою відповідальністю «ТРАНСЛЕГІОН» (ЄДРПОУ 34214512,  ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (ЄДРПОУ 14360570) судові витрати по 1 192, 18 грн. з кожного. 

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

               Судді:                                                 Куценко Т.Р.

                                                                        Макаров М.О.