ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" листопада 2020 р.           Справа№ 911/2406/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Ходаківської І.П.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Корсака В.А. 

за участю секретаря судового засідання: Зозулі Н.М.
за участю представників сторін:
від позивача (за первісним позовом):             Квітін Р.В.                     
від відповідача (за первісним позовом):          не з`явився  
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу 
Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП"
на рішення господарського суду Київської області від 11.08.2020 (повний текст складено 20.08.2020)
у справі № 911/2406/18 (суддя Черногуз А.Ф.)
за позовом   Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" 
до  Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України 
про   стягнення 1  278 986, 30 грн
за зустрічним позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" 
про визнання недійсним договору поставки

ВСТАНОВИВ:

          Короткий зміст позовних вимог.

          В жовтні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" звернулось до господарського суду Київської області з позовом до Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України про стягнення з    1278986,30 грн штрафних санкцій та зобов`язання вчинити дії з поставки товару на суму 1050000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем умов договору поставки від 25.09.2015 №25/09/02. Також позивач зазначив, що право вимоги за зазначеним договором перейшло до нього згідно з договором про відступлення права вимоги (цесії) від 16.02.2016 №2, укладеним з ТОВ «СПП-АГРО».

До початку розгляду справи по суті Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України в свою чергу звернулось із зустрічним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" про визнання недійсним договору поставки від 25.09.2015 №25/09/02 та відступлення права вимоги (цесії) від 16.02.2016 № 2.

Зустрічну позовні заяву обґрунтовано тим, що особа, яка підписала     спірний договір поставки, діяла з перевищенням повноважень, позаяк, укладений договір не був попередньо схвалений Академією, відповідно до Порядку погодження реалізації зернових та олійних культур    дослідними господарствами. До того ж, будь-які документи, які б свідчили про укладення між позивачем та відповідачем договору поставки у відповідача відсутні, зокрема, у книзі реєстру господарських договорів від 2015 року відсутня вказана інформація.

          Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.

Рішенням господарського суду Київської області від 11.08.2020 у справі № 911/2406/18 в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що   ТОВ «Агро-СПП» дій щодо отримання товару не вчиняло, а тому покупець у розумінні  ст. 613 Цивільного кодексу України  прострочив виконання свого обов`язку визначеного договором, у зв`язку з чим відповідач був наділений правом не виконувати свій зустрічний обов`язок з передачі товару, у строки визначені договором. Крім того, судом встановлено, що доказів того, що визначений договором товар було оплачено позивачем шляхом авансування платежів до суду сторонами подано не було та на існування вказаних обставин не наголошувалося.    

В частині зустрічного позову суд послався на те, що ДП «ДГ Озерна» не доведено того, що під час укладання спірного договору директором підприємства останній діяв з перевищенням повноважень, тобто без обов`язкового погодження відповідного керуючого органу на укладення відповідного договору, а також того, що укладаючи договір поставки №25/09/02 від 25.09.2015, директор діяв з порушенням відповідного діючого законодавства та не в інтересах Господарства.

Короткий зміст апеляційної скарги та її доводів.
          
Не погоджуючись з рішенням господарського суду Київської області від 11.08.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати згадане рішення суду в частині відмови в задоволенні первісного позову як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити в цій частині нове, яким первісний позов задовольнити в повному обсязі.  

Зокрема, скаржник зазначає, що відповідно до умов договору поставки передача товару продавцем здійснюється на умовах EXW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ «Рокитнінський комбінат хлібопродуктів». Продавець передає товар покупцю у власність покупцю на зерновому складі, визначеному у п. 4.1 договору. При цьому, на думку скаржника, єдиним обов`язком продавця було оформлення складської квитанції на зерно відповідно до п.п. 4.3, 4.4. договору поставки у строк до 31.10.2015 і надання транспорту для отримання товару не є обов`язковим, оскільки передача товару мала відбуватись на зерновому складі загального користування.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті та явка представників сторін. 
            
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.09.2020 справу №911/2406/18 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Ходаківська І.П., судді: Демидова А.М.,  Владимиренко С.В.
                        
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою   відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" на рішення господарського суду Київської області від 11.08.2020 у справі №911/2406/18. Розгляд апеляційної скарги призначено в засіданні суду на 07.10.2020.

          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.10.2020 розгляд справи відкладено на 26.10.2020.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 оголошено перерву у судовому засіданні до 10.11.2020.

Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду № 09.1-08/4295/20 від 09.11.2020 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу справи, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М., яка не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), на лікарняному.

Відповідно до витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.11.2020 для розгляду справи №911/2406/18 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: Ходаківська І.П. - головуючий, Владимиренко С.В., Корсак В.А.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.11.2020 вказаною колегією суддів прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" на рішення господарського суду Київської області від 11.08.2020 у справі № 911/2406/18.

10.11.2020 до початку судового засідання від представника ДП «ДГ «Озерна» надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, яке судом задоволено. Проти задоволення апеляційної скарги представник ДП «ДГ «Озерна» заперечує у повному обсязі та вважає оскаржуване рішення суду першої інстанції законним та вмотивованим. 

У судове засідання 10.11.2020 з`явився представник ТОВ "Агро-СПП", який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин.

          Як встановлено судом першої та перевірено судом апеляційної інстанції, відповідно до умов договору поставки від 25.09.2015 №25/09/02, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПП-АГРО» та Державним підприємством «Дослідне господарство імені 9 січня Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України» (перейменовано на Державне підприємство "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України), останнє взяло на себе зобов`язання продати товар «пшениця 3 кл.» урожаю 2015 року, насипом, а покупець - прийняти товар та оплатити його вартість.

Згідно з п. 1.2. договору продавець гарантує покупцю, що товар є його власністю і вільний від прав третіх осіб, зокрема не є предметом застави (в тому числі податкової), не знаходиться під арештом, не є спільною власністю і т.п.

За положеннями п.п. 4.1, 4.2 договору передача товару продавцем проводиться на умовах ЕХW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів», 09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, код ЄДРПОУ 00951764 та ПАТ «Білоцерківський елеватор», 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8, код ЕДРПОУ 00951729 (далі - Зернові склади продавця). продавець передає товар покупцю у власність на зерновому складі, визначеному у п. 4.1. на умовах цього договору в повному обсязі до 31.10.2015.

Пунктами 5.1., 5.2., 5.3. договору передбачено, що ціна товару згідно даного Договору становить 3000,00 (три тисячі) грн за одну тону з ПДВ, в тому числі ПДВ складає - 500 (п`ятсот) грн.
Загальна вартість товару, що поставляється становить 875000,00 (вісімсот сімдесят п`ять тисяч) гривень без ПДВ, крім того ПДВ 175000,00 грн. Загальна вартість товару з ПДВ становить - 1050000,00 (один мільйон п`ятдесят тисяч) гривень. Покупець здійснює оплату за товар на розрахунковий рахунок продавця до 31.12.2015, але після отримання наступних документів: оригінал рахунку-фактури на товар із зазначенням номенклатури, кількості товару ціни без ПДВ, загальної суми без ПДВ, суми ПДВ, всього суми до сплати; оригінал видаткової та факсимільних копій податкових накладних на товар на повну суму його вартості. Продавець зобов`язаний надати покупцю податкову накладну, складену у відповідності з вимогами  ст. 201 Податкового кодексу України. У разі відмови з боку продавця товару надати податкову накладну або в разі порушення ним порядку її заповнення та порядку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, покупець залишає за собою право скористатись  п. 201.10 Податкового кодексу України  та подати до податкового органу відповідну скаргу на продавця. Також, покупець має отримати: оригінал Договору підписаний продавцем; оригінал оформленої належним чином складської квитанції на зерно, виданої Зерновим складом на ім`я покупця; оригінал картки аналізу зерна (форма №47), виданої Зерновим складом (за вимогою покупця).

Відповідно до п.п. 6.1, 6.2 договору у випадку порушення продавцем гарантій, передбачених п. 1.2. договору (виявлення, що товар є предметом застави, в тому числі податкової і т.д.) продавець відшкодовує продавцю збитки, понесені покупцем, в повному обсязі, а також сплачує покупцю штраф в розмірі 5% від вартості такого товару. Штраф сплачується продавцем незалежно від наявності збитків. У випадку несвоєчасної оплати товару покупець зобов`язується оплатити продавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.

Пунктами 6.3., 6.3.1., 6.3.2. договору встановлено, що у разі прострочення продавця в поставці товару:
За непоставку (недопоставку) товару в строк, вказаний в п. 4.2. даного договору, продавець зобов`язується сплатити покупцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від вартості товару, поставку якого було прострочено. За прострочення поставки більше ніж на 5 (п`ять) календарних днів продавець, крім пені (додатково) зобов`язується також сплачувати покупцю штраф в розмірі 100% вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по даному пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків;
У випадку прострочення поставки покупець має право відмовитись від прийняття/поставки непоставленого    (недопоставленого) товару та його оплати, а продавець при цьому зобов`язується відшкодувати покупцю всі понесені у зв`язку з простроченням збитки, а також сплатити покупцю штраф у розмірі 100% від вартості непоставленого (недопоставленого) товару. Штраф по даному пункту сплачується продавцем незалежно від заподіяних покупцю збитків.

Згідно з п.п. 6.4., 6.4.1., 6.4.2., 6.4.3, договору у випадку поставки товару, якість якого не відповідає вимогам ст.2 даного договору, покупець має право:
-                    вимагати від продавця сплати неустойки з розрахунку 1% від вартості неякісного товару, за кожен процент погіршення відповідного якісного показника, вказаного в ст. 2 даного Договору;
-                    вимагати від продавця заміни неякісного товару на якісний з відшкодуванням покупцю всіх витрат, пов`язаних з поверненням товару та/або переадресацію товару на інші елеватори для доведення товару до необхідних якісних показників (простій та інші), проведенням аналізів товару (інспекція ДХІ, експертиза Торгово - промисловою палатою (ТПП), а також будь-яких інших витрат та збитків покупця;
-                    відмовитися від прийняття товару та вимагати від продавця повернення повної вартості вже сплаченого товару разом з відшкодуванням покупцю всіх витрат та збитків, що були понесені ними у зв`язку з поставкою продавцем неякісного товару, а також сплати штраф у розмірі 30% від вартості неякісного товару.

В п.п. 6.5, 6.6 договору визначено, що у відповідності до  ст. 259 Цивільного кодексу України, до вимог щодо нарахування та стягнення пені, штрафів та інших видів неустойки/штрафних санкцій за цим договором, застосовується трирічний строк позовної давності. У випадку зменшення податкового кредиту покупця з додатку на додану вартість, що виникло в наслідок на реєстрації продавцем податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, продавець на підставі письмової вимоги покупця зобов`язаний відшкодувати останньому грошові кошти в розмірі, рівній сумі на яку покупцю було зменшено податковий кредит по ПДВ.

16.02.2016 між Товариством з обмеженою відповідальністю «СПП-АГРО» та Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРО-СПП» укладено договір про відступлення права вимоги (цесії) №2, за яким, позивачу як цесіонарію відступлено права вимоги за договором поставки №25/09/02 від 25.09.2015, належні цеденту, на загальну суму визначену в розділі 6 договором поставки №25/09/02 від 25.09.2015 (відповідальність сторін) (п. 2. договору відступлення)    

Відповідно до п.п. 3., 5., 7., 11., 12., договору відступлення цесіонарій набуває право вимоги цедента в обсязі та на умовах які існували на момент переходу цих прав. Відступлення прав вимоги здійснюється безоплатно. Права вимоги, що відступаються за цим договором переходять від цедент до цесіонарія в день підписання цього договору. Цей договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання сторонами та його скріплення печатками сторін. Строк цього Договору починає свій перебіг у момент, встановлений у п. 11 цього Договору визначається часом, достатнім для належного виконання цього Договору сторонами.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Відповідно до ч. 1  ст. 215 ЦК України  підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою  статті 203 цього Кодексу.

Згідно з 1  ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Часиною 1  ст. 216 ЦК України  встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, при вирішенні питання щодо визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, слід встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до ч. 1  ст. 92 ЦК України  юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.

Частиною 3  ст. 92 ЦК України  передбачено, що орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень.
Згідно зі  ст. 237 ЦК України  представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Припис абз. 1 ч. 3  ст. 92 ЦК України  зобов`язує орган або особу, яка виступає від імені юридичної особи, не перевищувати своїх повноважень. Водночас саме лише порушення даного обов`язку не є підставою для визнання недійсними правочинів, вчинених цими органами (особами) від імені юридичної особи з третіми особами, оскільки у відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження (абз. 2 ч. 3  ст. 92 ЦК України). Отже, позов про визнання недійсним відповідного правочину може бути задоволений у разі доведеності юридичною особою (позивачем) у господарському суді тієї обставини, що її контрагент знав або повинен був знати про наявні обмеження повноважень представника цієї юридичної особи, але, незважаючи на це, вчинив з ним оспорюваний правочин (що не отримав наступного схвалення особи, яку представляють).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно з п. 6.6. Статуту    ДП «ДГ ІМ. 9 СІЧНЯ ІБКІЦБ НААН в редакції від 25.09.2012 директор, діючи від імені Господарства та в його інтересах відповідно до законодавства та в межах цього Статуту і контракту, самостійно вирішує питання діяльності Господарства, за винятком тих, що віднесені до компетенції Інституту, Академії і трудового колективу Господарства, зокрема, укладає господарські договори, видає довіреності іншим особам, відкриває рахунки в установах банків та реєстраційні - у відділеннях Державного казначейства, а також розпоряджається майном та коштами Господарства відповідно до чинного законодавства та цього статуту.

Отже, директор відповідача за первісним позовом наділений повноваженнями на укладення господарських договорів, а також розпоряджається майном та коштами Господарства. 

У справі № 911/542/19 господарського суду Київської області (суддя Заєць Д.Г.) за позовом Державного підприємства "Дослідне господарство "Озерна" Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків" Національної академії аграрних наук України до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" та Товариства з обмеженою відповідальністю "СПП-Агро" про визнання недійсним договору відступлення права вимоги (цесії) №2 від 16.02.2016, рішенням господарського суду Київської області від 16.07.2019, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 05.11.2019, у задоволенні позову було відмовлено повністю. 

Рішення суду першої інстанції у даній справі в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним договору поставки у межах даного апеляційного провадження не оскаржується.

Стосовно первісного позову ТОВ «Агро-СПП» до ДП «ДГ «Озерна» ІБКІЦБ НААН» про стягнення штрафних санкцій та зобов`язання поставити товару суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Укладений між позивачем та відповідачем договір № 25/09/02 від 25.09.2015 за своєю правовою природою є договором поставки.

Відповідно до ч. 1  ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частинами 1, 2  статті 712 ЦК України  передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.

До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.

За приписами частини першої  статті 230 ГК України, пункту 3 частини першої  статті 611 ЦК України, у разі порушення правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня).

Статтею 610 ЦК України  передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 613 Цивільного кодексу України  кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він  відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або  не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку.  

Частиною 1 ст.    73, ч. 1 ст.    74 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ч. 1    ст. 76 Господарського процесуального кодексу України    належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо доказів, господарські суди повинні враховувати інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Матеріалами справи підтверджено, що умовами договору поставки, право вимоги за яким позивач набув на підставі зазначеного вище договору цесії, отримання товару продавцем проводиться на умовах ЕХW (згідно Міжнародних правил тлумачення торгових термінів «Інкотермс» в редакції 2000 року) - зерновий склад ПАТ «Рокитнянський комбінат хлібопродуктів», 09600, вул. Вокзальна, буд. 222, смт. Рокитне, Київська обл., т. 04562-6-14-15, код ЄДРПОУ 00951764 та ПАТ «Білоцерківський елеватор», 09107, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 8, код ЄДРПОУ 00951729. 

За умовами п.п. 4.2. - 4.5 договору поставки: продавець передає товар покупцю у власність на зерновому складі, визначеному у п. 4.1. цього договору, в повному обсязі до 31.10.2015. Поставка товару підтверджується оформленим належним чином оригіналом складської квитанції виданої Зерновим складом на ім`я Покупця. Товар вважається поставленим Покупцю: за кількістю - згідно кількості зазначеної в складській квитанції виданої Зерновим складом на ім`я Покупця, а також даних, що вказані у видатковій накладній, яка підписана Покупцем та Продавцем; за якістю - на підставі даних, що вказані у складській квитанції, виданої Зерновим складом на ім`я Покупця, а також картки аналізу зерна (форма № 47) виданої Зерновим складом. Датою отримання товару вважається дата оформлення на ім`я Покупця складської квитанції на зерно, що видається Зерновим складом. Покупець має право направити свого представника для візуальної перевірки наявності товар, його якості і права  власності Продавця на товар, а також для присутності при переоформленні товару на Покупця, а Продавець у свою чергу зобов`язується всіма своїми силами сприяти представнику Покупця. 

Застосування Міжнародних правил щодо тлумачення термінів "Інкотермс" в Україні в контрактах, укладених між українськими суб`єктами господарської діяльності, передбачено частиною четвертою  статті 265 Господарського кодексу України.

В п. 4.1 договору сторони узгодили, що поставка товару проводиться на умовах EXW (EX WORKS (... named place) франко-завод (... назва місця) офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної Торгової Палати "Інкотермс" у редакції 2000 року . 
Термін "франко-завод" означає, що продавець вважається таким, що виконав свої зобов`язання щодо поставки, в момент, коли він надав товар у розпорядження покупця на площах свого підприємства чи в іншому названому місці (наприклад, на заводі, фабриці, складі і т. ін.), без здійснення митного очищення товару для експорту та завантаження його на будь-який приймаючий транспортний засіб.    Таким чином,  цей термін покладає мінімальні обов`язки на продавця, а покупець несе всі витрати і ризики у зв`язку з перевезенням товару з площ продавця до місця призначення.
Суду не надані докази вчинення покупцем (позивачем за первісним позовом) дій, спрямованих на отримання товару (пшениці 3 кл.) (повідомлення про наміри отримати товар, шляхові листи, дозволи в`їзду на територію зернових складів продавця - відповідача за первісним позовом, товарно-транспортні накладні, заявки на перевезення вантажу з адресою завантаження згідно умов договору тощо).

Також відсутні докази звернення до продавця і протягом періоду, у якому у нього існував обов`язок надати визначений договором товар покупцю - з 25.09.2015 по 31.05.2015, а також докази звернення покупця до зернових складів продавця, визначних у п. 4.1. договору поставки. 

При цьому судом правомірно не взято до уваги повідомлення ТОВ «Агро-СПП» №19/10 від 19.10.2018 про відступлення права вимоги (наявне в матеріалах справи), в якому останнє просить ДП «ДГ Озерна»    протягом двох робочих днів здійснити поставку товару, оскільки договором погоджено передачу товару на умовах ЕХW, що в свою чергу передбачає не поставку товару, а    його самовивіз.

Так само обґрунтовано, місцевим господарським судом зазначено про те, що будь-які вимоги покупця чи особи, якій було передано права вимоги за договором, здійснені після закінчення строку, визначеного у п. 4.2. договору поставки №25/09/02 від 25.09.2015 року, за умови відсутності факту вчинення покупцем дій з отримання товару у визначений договором спосіб та період, є безпідставними за відсутності погодженого відстрочення виконання зобов`язання з поставки на час прострочення покупця (нездійснення дій по отриманню товару), оскільки, зі змісту ч. 2  ст. 613 ЦК України  вбачається лише можливість такої дії (відстрочення), а не імператив щодо такого відстрочення.            

Крім того, матеріалами справи підтверджено, що доказів того, що визначений договором товар було оплачено позивачем шляхом авансування платежів до суду сторонами подано не було та на існування вказаних обставин не наголошувалося.    

З огляду на зазначене вище, колегія вважає вмотивованим висновок місцевого господарського суду про відмову в задоволенні первісного позову.

Щодо доводів скаржника в апеляційній скарзі про порушення продавцем договірних зобов`язань в частині поставки товару через призму застосування положень «Інкотермс. Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової    палати (редакція 2000 року)» слід зазначити таке.
Умовами договору поставки (пункт 9.4.) передбачено, що  у випадку розбіжностей між умовами цього договору та умовами  Інкотермс-2000  умови договору мають переважну силу.
Водночас, аналіз положень розділу 4 Договору та умов EXW згідно Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової    палати Інкотермс (редакція 2000 року) свідчить, про наявність розбіжностей стосовно зобов`язань покупця вжити певних заходів при здійсненні поставки. 
Відповідно до розділу 1 Офіційних правил тлумачення торгівельних термінів Міжнародної торгової    палати Інкотермс (редакція 2000 року) «Мета та сфера застосування Інкотермс» метою Інкотермс є забезпечення єдиного набору міжнародних правил для тлумачення найбільш уживаних торговельних термінів у зовнішній торгівлі, а сторони у договорі врегулювали умови поставки на внутрішньоторгівельному ринку країни.
Крім того, колегія вважає безпідставними посилання скаржника на положення Закону Україну "Про зерно та ринок зерна в Україні" в контексті спірних правовідносин, оскільки цей Закон регулює правовідносини між власниками зерна та суб`єктами зберігання зерна на договірних засадах. В той же час, як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини сторін стосуються виключно поставки товару, а не його складського зберігання. У зв`язку з цим, твердження скаржника про його можливість зокрема продовжити зберігання зерна після виконання продавцем своїх договірних зобов`язань з поставки товару, за відсутності укладеного договору складського зберігання зерна, є помилковим.  
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд касаційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі скаржнику було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин згідно з нормами матеріального та процесуального права.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2    ст. 269 ГПК України    суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі Трофимчук проти України no. 4241/03 від 28.10.2010), а також те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За результатами перегляду даної справи колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у суді апеляційної інстанції, дійшла висновку про те, що рішення  господарського суду Київської області від 11.08.2020 у справі  №911/2406/18 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" - без задоволення.
Судові витрати.

Оскільки доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків місцевого господарського суду, апеляційна скарга задоволенню не підлягає і судові витрати за її подання покладаються судом на скаржника відповідно до вимог ст. 129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП" залишити без задоволення.

Рішення  господарського суду Київської області від 11.08.2020 у справі  № 911/2406/18 залишити без змін.

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Агро-СПП".

Матеріали справи № 911/2406/18 повернути до господарського суду Київської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.
          
Повний текст судового рішення складено та підписано - 16.11.2020. 

Головуючий суддя                                                            І.П. Ходаківська 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                В.А. Корсак