Постанова
Іменем  України 
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 405/812/19
провадження № 61-5723св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (судді-доповідача), Бурлакова С. Ю.,  Зайцева А. Ю.,                     
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», Державний реєстратор Кіровоградської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Таран Мирослава Василівна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Ленінського районного суду                                   м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року у складі судді Шевченко І. М., постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року                                у складі колегії суддів: Суровицької Л. В., Авраменко Т. М., Черненка В. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи»), Державного реєстратора Кіровоградської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Таран М. В. про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 (до перейменування -                                   АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 липня 2000 року, зареєстрованого за № 2758.
 
З інформаційної довідки № 148399201 від 06 грудня 2018 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно їй стало відомо, що власником належної їй квартири АДРЕСА_1 зареєстровано ТОВ «Кредитні ініціативи». Підставою внесення запису № 28873046 стало рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 43995160 від 12 листопада 2018 року державного реєстратора Кіровоградської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Таран М. В.
 
Вважає рішення державного реєстратора, на підставі якого відбувся перехід права власності на квартиру до ТОВ «Кредитні ініціативи», протиправним.
 
Зазначає, що вказана квартира є предметом іпотеки. Іпотекодержатель має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки лише у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання.
 
Рішеннями Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2012 року у справі № 2-2528/11, від 06 травня 2014 року у справі № 405/10784/13ц встановлено, що у зв?язку з тим, що вона не отримала кредитні кошти у неї не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту та зобов`язань за договором іпотеки. Тому вважає, що у ТОВ «Кредитні ініціативи», як у іпотекодержателя, відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом набуття права власності на предмет іпотеки на підставі застереження в іпотечному договорі. При відсутності у неї зобов?язань за кредитним договором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 листопада 2018 року прийнято державним реєстратором за відсутності правових підстав.
 
Крім того, на час прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, на підставі якого було здійснено реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», відповідно до інформації про державну реєстрацію обтяжень № 3277435 від 07 листопада 2013 року на майно ОСОБА_1 , а саме - квартиру АДРЕСА_1 , накладено арешт на підставі постанови Ленінського ВДВС Кіровоградського МУЮ № 40515268 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження                  від 04 листопада 2013 року.
 
Позивач вважає, що всупереч пункту 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за наявності арешту і заборони відчуження нерухомого майна боржника ОСОБА_1 , державний реєстратор вчинила протиправні дії щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
На підставі викладеного ОСОБА_1 просилавизнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                                          (з відкриттям розділу) індексний номер № 43995160 від 12 листопада                        2018 року державного реєстратора Кіровоградської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Таран М. В., номер запису про право власності 28873046, згідно з яким було здійснено реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня                           2019 року позов задоволено.
 
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 43995160                                      від 12 листопада 2018 року державного реєстратора Таран М. В. (Кіровоградська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Кіровоградська область), номер запису про право власності 28873046, згідно з яким було здійснено реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано  тим, що у позивача не виникло обов`язку перед банком щодо повернення кредиту, у зв`язку з чим не виникло і зобов`язань за договором іпотеки. Тому у ТОВ «Кредитні ініціативи», як у іпотекодержателя, відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.                            Крім того, на час прийняття рішення про державну реєстрацію прав, наявне було обтяження у вигляді арешту на квартиру, що було самостійною підставою для відмови у державній реєстрації прав та їх обтяжень. 
 
Не погодившись з таким рішенням місцевого суду, ТОВ «Кредитні ініціативи» подало апеляційну скаргу.
 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року рішення місцевого суду залишено без змін. 
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
У березні 2020 року ТОВ «Кредитні ініціативи» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить постанову апеляційного суду та рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили рішення необґрунтовано з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановили обставини, які мають значення для справи, а висновки судів не відповідають фактичним обставинам справи. 
 
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргупредставник   ОСОБА_1 - адвокат           Громніцький Ю. П. просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення без змін.
 
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Статтею 388 ЦПК Українипередбачено, що судом касаційної інстанції   у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
25 травня 2020 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Суди встановили, що 27 грудня 2005 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого став ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 30.06-04/30-КЛ, за умовами якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредитної лінії у розмірі 25 000 дол. США на строк - до 27 грудня 2010 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати свої зобов`язання у повному обсязі у строки, передбачені цим договором.
 
Згідно з умовами пункту 2.1 кредитного договору забезпеченням виконання зобов`язань за кредитним договором виступає іпотека: трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 (вулиця перейменована на АДРЕСА_1).
 
27 грудня 2005 року в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки, зареєстровано в реєстрі за                         № 4769/131, відповідно до якого позивач передала в іпотеку банку належну їй на праві власності на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 03 липня 2000 року трикімнатну квартиру за адресою:                                       АДРЕСА_1 .
 
04 липня 2006 року між банком та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 30.06-04/30-КЛ від 27 грудня 2005 року, згідно з якою змінено розмір кредитної лінії до 35 000 дол. США на строк з 27 грудня                 2005 року до 27 грудня 2010 року.
 
У зв`язку з укладенням 04 липня 2006 року додаткової угоди, між сторонами укладено нотаріально посвідчений договір про внесення змін до договору іпотеки.
 
Пунктом 11 договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки у разі, якщо на день, визначений основним зобов`язанням, іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, платежі та санкції, що передбачені та/або випливають з основного зобов`язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов`язанням та цим договором, в тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов`язання (як основного боргу, так і процентів за ним).
 
При настанні зазначених у абзаці першому цього пункту договору випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки.
 
Відповідно до пункту 12 договору іпотеки за вибором іпотекодержателя застосовується один із наведених нижче способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (пункт 12.1); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (пункт 12.2); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке викладене в п.п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту договору або продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку» .
 
За умовами пункту 12.3.1 задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» у випадку задоволення вимог іпотекодержателя шляхом використання процедури, передбаченої в цьому підпункті п.12.3. договору, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений шляхом здійснення цього застереження, є підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб`єкта оціночної діяльності.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада                   2012 року, яке набрало законної сили, в задоволенні позову правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.06-04/30-КЛ від 27 грудня 2005 року відмовлено.
 
Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи КВ ОНДІСЕ від 19 червня 2012 року, підписи від імені ОСОБА_1 в заявах на видачу коштів, які були предметом експертного дослідження, виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Ці підписи виконані з ретельним наслідуванням підпису (підписів) ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування з відпрацюванням стереотипу підпису ОСОБА_1 . Суд встановив, що за таких обставин у ОСОБА_1 відсутній обов`язок нести відповідальність перед банком за невиконання кредитного договору.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року у справі № 405/10784/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова  В. Ю про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В. Ю., який вчинено 23 жовтня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1724 та за яким пропоновано звернути стягнення на квартиру                АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки, нотаріально посвідченого 27 грудня 2005 року, в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 30.06-04/30-КЛ від 27 грудня 2005 року.
 
Правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» в подальшому стало ВАТ «Сведбанк, яке 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу № 15 відступило право вимоги за кредитним договором та 28 листопада 2012 року на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами, відступило право вимоги за іпотечним договором ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», яке надалі, 28 листопада 2012 року на підставі договору факторингу та на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами відступило право вимоги за кредитним договором та право вимоги за іпотечним  договором ТОВ «Кредитні ініціативи».
 
Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна», індексний номер довідки 148399201 від 06 грудня 2018 року, ТОВ «Кредитні Ініціативи» зазначено як власник квартири АДРЕСА_1 . Дата та час державної реєстрації - 09 листопада 2018 рік. Підставою внесення запису            № 28873046 про право власності зазначено: «Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер 43995160 від 12 листопада 2018 року. Державний реєстратор Таран М. В., Кіровоградська філія комунального підприємства «Реєстрація нерухомості» Кіровоградська область».
 
На підставі цього рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно внесено запис                                     № 28873046.
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.
 
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті       411 цього Кодексу.
 
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частиною першою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
                        
У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону № 898-IV).
                        
Згідно з положеннями частин першої та третьої статті 36 Закону № 898-IV сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
                        
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
                        
Відповідно до частини 1 статті 37 Закону № 898-IVіпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
                        
Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді (частина четверта статті 37 Закону № 898-IV).
                        
Договором іпотеки визначено, що у випадку невиконання зобов`язань за кредитним договором іпотекодержатель може задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки, що є предметом цього договору.
                        
Пункт 12.3.1  іпотечного договору містить відповідне застереження, яке прирівнюється до договору, згідно з яким іпотекодержатель має право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
 
Встановлено, що державним реєстратор Кіровоградської філії КП «Реєстрація нерухомості» Таран М. В. 12 листопада 2018 року прийнято рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 . Відповідний запис було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.
 
На час вказаної державної реєстрації в реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяження Ленінським відділом ДВС Кіровоградського МУЮ були зареєстровані обтяження нерухомого майна ОСОБА_1 .
 
Таким чином, станом на 12 листопада 2018 року, тобто на дату прийняття державним реєстратором рішення про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на предмет іпотеки, інформація про державну реєстрацію обтяжень була актуальною.
                        
Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з положеннями якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.
            
Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 1127 від 25 грудня 2015 року (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна. Для проведення державної реєстрації прав заявник подає органові державної реєстрації прав, нотаріусові заяву про державну реєстрацію та оригінали документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачені Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", іншими законами України та цим Порядком (пункти 6, 7).
                        
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.
                        
За таких обставин суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що при наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна, накладеного відділом ДВС у постанові про арешт майна боржника від 04 листопада 2013 року, державний реєстратор не мав права здійснювати реєстраційних дій поки таке обтяження не буде зняте.
                        
Наведені в касаційній скарзі доводи в цій частині висновків суду не спростовують.
 
При цьому колегія суддів приймає до уваги правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі                № 755/5072/17 (провадження № 14-100цс19).
Крім того, відповідно до пункту 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення тридцятиденного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У цьому випадку умовами іпотечного договору, зокрема пункту 11, передбачено, що у разі невиконання боржником (іпотекодавцем) своїх зобов`язань іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених цим договором, у не менш ніж тридцятиденний строк, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов договору іпотеки.
 
Із наведеного слідує, що згідно з умовами іпотечного договору підставами для задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання є надсилання іпотекодавцю (позичальнику) письмової вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором.
Разом із тим, як установлено судами попередніх інстанцій, відповідач не надав належні та допустимі докази про надіслання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та зобов`язань, передбачених договором іпотеки, щодо попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада                   2012 року в задоволенні позову правонаступника АКБ «ТАС-Комерцбанк» - ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 30.06-04/30-КЛ  від 27 грудня 2005 року відмовлено.
 
Вказаним рішенням суду встановлено, що згідно з висновком судово-почеркознавчої експертизи КВ ОНДІСЕ від 19 червня 2012 року, підписи від імені ОСОБА_1 в заявах на видачу коштів, які були предметом експертного дослідження, виконані не самою ОСОБА_1 , а іншою особою (особами). Ці підписи виконані з ретельним наслідуванням підпису (підписів) ОСОБА_1 шляхом попереднього тренування з відпрацюванням стереотипу підпису ОСОБА_1 . Суд встановив, що за таких обставин у ОСОБА_1 відсутній обов`язок нести відповідальність перед банком за невиконання кредитного договору.
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2014 року у справі № 405/10784/13-ц задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Кредитні ініціативи», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова  В. Ю про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьова В. Ю., який вчинено 23 жовтня 2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 1724 та за яким пропоновано звернути стягнення на квартиру                АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , та було передано в іпотеку на підставі договору іпотеки, посвідченого 27 грудня 2005 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Балик Т. М., в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № 30.06-04/30-КЛ від 27 грудня 2005 року АКБ «ТАС-Комерцбанк» про задоволення та за рахунок коштів, отриманих від реалізації квартири,   вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» у розмірі заборгованості, що виникла внаслідок невиконання/неналежного виконання боржником  ОСОБА_1 умов кредитного договору з 28 листопада 2012 року до 01 серпня 2013 року в загальному розмірі 341 786,49 грн.
Вказаним рішенням також встановлено відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, яким забезпечувалося виконання основного зобов`язання за зазначеним кредитним договором шляхом вчинення виконавчого напису.
Зазначені вище судові рішення набрали законної сили та є чинними.
Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що відповідачем, який є іпотекодержателем, не доведене наявність невиконаних зобов`язань позивачем за договором кредиту та наявність права у іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок предмета іпотеки.
Доводи касаційної скарги відносно пріоритетного права ТОВ «Кредитні ініціативи» перед іншими кредиторами на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки не заслуговують на увагу та спростовуються викладеним вище, зокрема, змістом рішень Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 листопада 2012 рокута від 06 травня 2014 року.
Доводи касаційної скарги про те, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту не є обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції при визнанні рішення державного реєстратора про державну реєстрацію за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки недійсним в резолютивній частині судового рішення зазначив номер запису про проведену державну реєстрацію права власності, що дозволяє дійти висновку про ефективність обраного позивачем способу захисту порушеного права.
Крім того, частина четверта статті 37 Закону № 898-IVпрямо передбачє право іпотекодавця оскаржити у суді рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Також, при розгляді вказаної справи, з метою належного виконання судом покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку щодо здійснення захисту порушеного права заявника, необхідним є врахування конкретних обставин цієї справи, застосування загальних засад цивільного права - принципу справедливості, добросовісності та розумності, а також застосування однієї з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права».
Інші наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду апеляційної інстанції, в оскаржуваній частині.
 
З урахуванням того, що інші аргументи касаційної скарги є ідентичними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньо аргументованими, Верховний Суд приходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника, при цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення судів першої                             та апеляційної інстанцій ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
За змістом частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2020 року була зупинена дія рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року та постанови Кропивницького апеляційного суду від  03 лютого   2020 року.
 
Враховуючи те, що касаційна скарга ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягає залишенню без задоволення, відповідно до положень частини третьої статті 436 ЦПК України, Верховних Суд поновлює дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року, постанови Кропивницького апеляційного суду від  03 лютого   2020 року.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» залишити без задоволення.
 
Рішення  Ленінського районного суду  м. Кіровограда від 01 жовтня 2019 року, постанову Кропивницького апеляційного суду від 03 лютого 2020 року                                залишити без змін.
 
Поновити дію рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда                                     від 01 жовтня 2019 року, постанови Кропивницького апеляційного суду                         від  03 лютого 2020 року.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Є. В. Коротенко
  
  С. Ю. Бурлаков
  
  А. Ю. Зайцев