Номер провадження: 22-ц/813/3486/20 
Номер справи місцевого суду: 501/3553/18
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю секретаря: Ющак А.Ю.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи,апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року про відмову в задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Будівельна фірма «Моноліт» про розірвання договору, стягнення грошових коштів,
встановив:

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ТОВ БФ «Моноліт», який в подальшому неодноразово уточнювала та остаточно просила суд розірвати договір № 71 від 25 травня 2011 року, який було укладено між ТОВ БФ «Моноліт» та позивачкою, а також стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 212 160 грн., а також пеню за кожний день прострочення у розмірі трьох відсотків вартості роботи в сумі 11 978 553,60 грн. (а.с. 1-3, 29-30, 40-42, 49-51).
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що 25 травня 2011 року між нею та відповідачем було укладено договір № 71, на підставі якого вона сплатила останньому грошові кошти в загальній сумі 212 160 грн., а відповідач в свою користь зобов`язався від її імені організувати будівництво квартири, будівельний номер АДРЕСА_1 . Планова здача будинку – 4-й квартал 2013 року. Однак, оскільки відповідач свої зобов`язання у встановлений Договором строк не виконав, позивачка звернулась з даним позовом.
Відповідач позовні вимогами визнав частково і погодився повернути позивачці сплачені нею 212 160 грн., про що надав суду письмовий відзив на позовну заяву (а.с.94). В іншій частині позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що укладеним між сторонами договором не перебачено сплати пені за несвоєчасне виконання свого обов`язку відповідачем. На даний час в першій секції збудовано 8 поверхів будинку, а тому позивачка мала здійснити 6 платежів, а фактично здійснила лише 3. При цьому представник відповідача просила застосувати до вимоги про стягнення пені строк позовної давності, який вона пропустила без поважних причин.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково (а.с. 117-118).
Стягнуто з ТОВ БФ «Моноліт» на користь позивачки грошові кошти в сумі 212 160 грн. 
В іншій частині позову було відмовлено.

26 листопада 2019 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення по вказаній цивільній справі, в якій просила ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача суми витрат з правничої допомоги адвоката у розмірі 11 000 грн. (а.с. 121-122).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ БФ «Моноліт» про стягнення коштів – відмовлено (а.с. 125).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вищевказаної ухвали Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року, та стягненні з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 11 000 грн., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутності учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 25.11.14.00 год., як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с. 156-161).

При цьому, колегія суддів враховує, що у відповідності до п.п. 1, 5 Розпорядження голови Одеського апеляційного суду № 12 від 16.10.2020 року, з наступними змінами (а.с.178), тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки «помаранчевий» або «червоний», зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань. 
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
При цьому колегією суддів враховано, що 20.11.2020 року від представника позивачки – адвоката Попова В.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника (а.с.162-163).
В свою чергу, 25.11.2020 року від представника відповідача - адвоката Латій О.В. надійшла заява про розгляд справи в суді апеляційної інстанції і прийняття рішення про відмову в задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі. При цьому, адвокат Латій О.В. зазначила, що на даний час більша частина грошових коштів, яка була стягнута за оскаржуваним рішенням суду, була перерахована відповідачем позивачці (а.с.164-165).

Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 03.12.2020 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За змістом ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст.137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з положеннями п.1 ч.2 ст. 137 ЦПК розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії застосовує Європейський Суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Разом з тим, позивачка ОСОБА_1 не надала суду доказів фактично понесених витрат у розмірі 11000 грн., які вона просить стягнути на її користь з ТОВ БФ «Моноліт».

Таким чином, враховуючи, що Позивачка ОСОБА_1 не понесла витрат на оплату правничої допомоги у розмірі 11000 грн., її вимоги про стягнення цих витрат з ТОВ БФ «Моноліт», задоволенню не підлягають.

Таких правових позицій дотримується Велика Палата Верховного Суду в своїй Постанові від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16 (а.с.174-177), а також в Постанові від 19 лютого 2020 року, у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19, про що була прийнята відповідна додаткова постанова.
Аналогічна позиція також викладена в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду двічі висловила свою думку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування до справи. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови в задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, суд обгрунтовано зазначив, що підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення матеріали справи не містять, враховуючи, що рішенням суду від 13.11.2019 року у даній цивільній справі розглянуто і ним вирішено всі заявлені вимоги, а також судом дана оцінка всім доводам та доказам, які надавались сторонами.

З огляду на викладене, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про необхідність винесення ухвали про відмову в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала постановлена у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2019 року про відмову в задоволенні заяви про винесення додаткового рішення, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               Л.А. Гірняк

               
               О.С. Комлева