П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

21 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2566/19	

                                                                                                                                         Головуючий в 1 інстанції: Войтович І.І.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Херсон
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 04.02.2020р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлева О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
06.03.2019р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій щодо не нарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення з 01.08.2015р. по 01.03.2018р.; зобов`язання здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення з 01.08.2015р. по 01.03.2018р. у сумі 94912,13грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час звільнення з військової служби у запас, йому протиправно не було відповідачем виплачено індексацію грошового забезпечення за вищезазначений період, з безпідставним посиланням на відсутність фінансових ресурсів на відповідні роки.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 04.02.2020р. позов задоволений частково; визнано протиправними дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України  щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.08.2015р. по 01.03.2018р.; зобов`язано Азово-Чорноморське регіональне    управління Державної прикордонної служби України    нарахувати та виплатити ОСОБА_1     індексацію грошового забезпечення у період з 01.08.2015р. по 01.03.2018р.,    без урахування проведених виплат у листопаді - грудні 2015р.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуно з Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України    на користь ОСОБА_1   витрати на правову допомогу у розмірі 2000грн. 
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати в частині зобов`язання    нарахувати та виплатити  індексацію грошового забезпечення у період з 01.08.2015р. по 01.03.2018р.,    без урахування проведених виплат у листопаді - грудні 2015р. та ухвалити у цій частині нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 до 01.08.2019р. проходив військову службу в Азово-Чорноморському регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді заступника начальника штабу – начальника відділу організаційно-мобілізаційної роботи та організації повсякденної діяльності штабу.
Наказом начальника Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 29.07.2019р. №223-ОС полковника ОСОБА_1                       (П-002343), заступника начальника штабу - начальника відділу організаційно - мобілізаційної роботи та організації повсякденної діяльності штабу, звільнено у запас за п.п «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 01.08.2019р. /а.с.12/
08.10.2019р.     ОСОБА_1 звернувся до Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України із заявою про виплату йому індексації грошового забезпечення за 2015-2018р.р.
Листом Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України від 22.10.2019р. №11/Б-78 повідомлено ОСОБА_1 про те, що видатки на грошове забезпечення у 2015-2018 роках здійснювалися на підставі затверджених заступником Голови Держприкордонслужби України кошторисів прикордонного загону управління на 2015-2018 роки. Вказаним кошторисом Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України у 2015-2018 роках бюджетних асигнувань на проведення індексацій було передбачено лише на листопад - грудень 2015 року, грудень 2018 року, а тому нарахування та виплата індексації особовому складу прикордонного загону у 2015-2018 роках проводилась лише у листопаді - грудні 2015 року та у грудні 2018 року. /а.с.13/              
Вважаючи протиправними дії щодо невиплати індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2015р. по 01.03.2018р., позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. №2011 -XII (надалі - Закон №2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно ч.3 вищезазначеної статті грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991р. №1282-ХГІ. (надалі - Закон №1282-ХІІ)
Статтею 1 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону №1282-ХІІ індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно з ч.1 ст.4 Закону №1282- XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Частинами 1-2 ст.5 Закону №1282-ХІІ встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (ч.6 ст.5 Закону №1282-Х1І).
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників, визначено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003р. № 1078. (надалі – Порядок №1078)
Відповідно до п.1-1 Порядку №1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року    - місяця опублікування  Закону України від 06.02.2003р. №491-IV «Про внесення змін до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення».
У разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства (абз.8 п.4 Порядку №1078).
Згідно з п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Так, у  рішенні  Конституційного Суду України від 15.10.2013р. у справі № 9-рп/2013  за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч.2  ст.233 Кодексу законів про працю України  зазначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Отже, посилання Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України, як на обґрунтованість правомірності своїх дій, на не виділення у у 2015-2018 роках коштів на виплату індексації грошового забезпечення головним розпорядником коштів є безпідставними, оскільки виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні  і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанов Верховного Суду від 19.07.2019р. у справі №240/4911/18; від 07.08.2019р. у справі №825/694/17.
          Крім того, слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі «Кечко проти України» (заява №63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (пункт 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
          Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
          Як вбачається з матеріалів справи, нарахування та виплата індексації ОСОБА_1 проводилось лише у листопаді - грудні 2015р. /а.с.15-18/
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що дії Азово-Чорноморського регіонального управління Державної прикордонної служби України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.08.2015р. по 01.03.2018р., за виключенням  листопада - грудня 2015р., є порушенням вимог Закону №1282-ХІІ та Порядку №1078.
Суд зазначає, що під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
Отже, розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як роботодавця, і який виплачував йому грошове забезпечення, та саме він повинен нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення, а тому суд першої інстанції обґрунтовано зобов`язав    Азово-Чорноморського регіонального    управління Державної прикордонної служби України    нарахувати та виплатити      ОСОБА_1     індексацію грошового забезпечення за період з 01.08.2015р.    по 01.03.2018р., з урахуванням виплачених сум індексації грошового забезпечення у листопаді - грудні 2015р., без зазначення суми стягнення.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2020 року залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.