ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" жовтня 2020 р.                                                                  Справа №914/1570/20
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії:
Головуючого – судді                                                            О.В. Зварич
суддів                                                                                В.М. Гриців
          Г.Г. Якімець,
секретар судового засідання М.С. Кіра,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ленлайс” (надалі ТзОВ “Ленлайс”) б/н від 16.07.2020 року (вх. № 01-05/2017/20 від 17.07.2020 року) 
на ухвалу господарського суду Львівської області від 02.07.2020 року (суддя Н.В. Мороз; повний текст ухвали складено 02.07.2020 року)
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю “Роберт Бош” (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) (надалі ТзОВ “Роберт Бош”) про забезпечення позову
у справі № 914/1570/20
за позовом: ТзОВ “Роберт Бош” (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung)
до відповідача: ТзОВ “Ленлайс”
про захист прав інтелектуальної власності,

за участю:
від позивача: Подоляк В.Г. – адвокат (ордер серія КС № 659300 від 03.09.2020 року);
від відповідача: Роюк Л.І. – адвокат (ордер серія ЛВ № 173343 від 18.09.2020 року),

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та заяви про забезпечення позову

30.06.2020 року ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) звернулося до господарського суду Львівської області з позовом до ТзОВ  «Ленлайс» про захист прав інтелектуальної власності. Просило заборонити ТзОВ  «Ленлайс» використовувати знак для товарів і послуг «BOSCH» за свідоцтвом України на знак для товарів і послуг №1544; заборонити ТзОВ «Ленлайс» імпорт та продаж товарів із нанесеним знаком для товарів і послуг «BOSCH» - вказаних у митних деклараціях: тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/038936 від 11.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/040590 від 17.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/041786 від 22.06.2020, тип IМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/042619 від 24.06.2020.
Також 30.06.2020 року позивач подав до місцевого господарського суду заяву (вх.  №1515/20 від 30.06.2020 року) про забезпечення позову, у якій просить зупинити митне оформлення товарів та заборонити Галицькій митниці Дежмитслужби здійснювати митне оформлення товарів, що містять об`єкт інтелектуальної власності - знак для товарів і послуг «BOSCH», отримувачем яких є ТЗОВ «ЛЕНЛАЙС» та вказаних у митних деклараціях: тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/038936 від 11.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/040590 від 17.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/041786 від 22.06.2020, тип IМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/042619 від 24.06.2020.
Заява мотивована тим, що виконання ймовірного рішення суду про задоволення даного позову є можливим, виключно за умови зупинення митрого оформленння товару на строк розгляду даної справи, в протилежному випадку відповідач завершить митне оформлення товару, і товар буде випущено у вільний обіг. Заявник наголошує, що товар, з огляду на його кількість, ввозиться з метою перепродажу, тому є достатні підстави вважати, що товар буде перепроданий, і це унеможливить виконання рішення суду.

Короткий зміст оскаржуваної ухвали суду першої інстанції

Ухвалою господарського суду Львівської області від 02.07.2020 року у справі №914/1570/20 (суддя Н.В. Мороз) задоволено заяву ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову. Вжито заходів до забезпечення позову ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) до ТзОВ «Ленлайс» про захист прав інтелектуальної власності шляхом: заборони Галицькій митниці Дежмитслужби здійснювати митне оформлення товарів, що містять об`єкт інтелектуальної власності - знак для товарів і послуг «BOSCH», отримувачем яких є ТзОВ  «Ленлайс» та вказаних у митних деклараціях: тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/038936 від 11.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №: UА209170/2020/040590 від 17.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №: UА209170/2020/041786 від 22.06.2020, тип IМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/042619 від 24.06.2020 до набрання рішенням суду у даній справі законної сили. Стягувачем за даною ухвалою є: ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung). Боржниками за даною ухвалою є: Галицька митниця Держмитслужби та ТзОВ «Ленлайс».
Ухвала суду мотивована тим, що наведені у позовній заяві та заяві про забезпечення позову обставини свідчать про достатню обґрунтованість припущення, що у випадку невжиття даного заходу забезпечення позову та за відсутності постановленої судом ухвали про заборону митниці здійснювати митне оформлення товару відповідача, він зможе провести митне оформлення товару з ознаками контрафактності та використати його в господарській діяльності, що унеможливить ефективний захист прав позивача та реальне виконання можливого рішення суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій не погоджується з ухвалою суду першої інстанції, вважає її незаконною та необгрунтованою, прийнятою з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Покликається на те, що суд першої інстанції, задоволивши заяву про забезпечення позову, унеможливив імпорт спірного товару та його вільний обіг на території України, що по змісту є тотожним задоволенню позовних вимог про заборону імпорту та продажу даного товару. Стверджує, що забезпечення позову шляхом заборони Галицькій митниці Держмитслужби митного оформлення товару є таким, що не відповідає нормам процесуального права. Звертає увагу на відсутність доказів на підтвердження тієї обставини, що спірний товар ввозиться в Україну з метою перепродажу та вчинення відповідачем дій, які ускладнять або можуть ускладнити виконання рішення суду у даній справі. Просить скасувати ухвалу господарського суду Львівської області від 02.07.2020 року у справі №914/1570/20, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника, вважає апеляційну скаргу необґрунтованою. Переконаний, що суд першої інстанції повною мірою дотримався вимог процесуального законодавства та ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення. Оскаржувана ухвала суду містить вужчу заборону, ніж заборона імпорту та продажу товару (одна із позовних вимог), тому задоволення позову не відбулося. Вказує, що відповідач не надав жодних доказів на спростування мети продажу (перепродажу) спірного товару. Такий спосіб спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Якщо товар буде розмитнено – він перебуватиме у вільному обігу, не буде жодних перешкод відчужувати його, або розпоряджатись іншим чином. Відповідно товар буде фізично недоступним позивачу, в рамках заборони імпорту чи продажу. Просить залишити без змін ухвалу господарського суду Львівської області від 02.07.2020 року у справі №914/1570/20, апеляційну скаргу ТзОВ «Ленлайс» – без задоволення. 

В судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи, наведені в апеляційній скарзі.
Представник позивача просив залишити без змін оскаржувану ухвалу суду першої інстанції, апеляційну скаргу – без задоволення.

Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги

У відповідності до статті 136 Господарського процесуального кодексу України господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Позов забезпечується: 
-накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 
-забороною відповідачу вчиняти певні дії; 
- забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 
-зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 
-зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 
-зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 
-арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 1
-іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 1 ст.137 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Забезпеченням позову обмежуються суб`єктивні права, свободи та інтереси відповідачів з метою реалізації в майбутньому рішення суду та задоволених вимог позивача.
Забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання рішення суду. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Заходи до забезпечення позову повинні бути співрозмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. Обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 ГПК України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Враховуючи вимоги частини 11 статті 137 Господарського процесуального кодексу України, необхідно з`ясувати, чи тотожні за змістом заявлені заходи забезпечення позову задоволенню заявлених позовних вимог, та суд не повинен вживати заходів забезпечення позову, якщо здійснення таких заходів забезпечення позову практично є задоволенням заявлених позовних вимог, і при цьому спір не вирішується по суті.
У немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, оскільки позивач не зможе їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.
У даній справі суд першої інстанції задоволив заяву ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову та заборонив Галицькій митниці Дежмитслужби здійснювати митне оформлення товарів, що містять об`єкт інтелектуальної власності - знак для товарів і послуг «BOSCH», отримувачем яких є ТзОВ «Ленлайс» та вказаних у митних деклараціях: тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/038936 від 11.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №: UА209170/2020/040590 від 17.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №: UА209170/2020/041786 від 22.06.2020, тип IМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/042619 від 24.06.2020 до набрання рішенням суду у даній справі законної сили.
Колегія суддів вважає передчасним висновок місцевого господарського суду стосовно наявності правових підстав для задоволення заяви ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову, враховуючи таке. 
З матеріалів оскарження ухвали вбачається, що товари, на які встановлено заборону митного оформлення, придбані відповідачем на території Республіки Польща відповідно до контракту купівлі-продажу №25/05-20 від 25.05.2020 року. На момент продажу ці товари перебували у цивільному обороті (вільному обігу) на території Польщі.
Позивач покликається на те, що продукція, котра імпортується відповідачем, - не призначена для України, позивач не надавав відповідачу дозволу на використання знака для товарів і послуг ВОSCH для продажу, імпорту, рекламування побутової техніки та для застосування знака у діловій документації. 
Проте, суд зауважує, що згідно з обставинами даної справи, яких сторони не заперечують, відповідач придбав вищеназвані товари на території іншої держави, і ці товари на час придбання знаходились у цивільному обороті (вільному обігу).
Водночас, звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник не зазначив, чи містились на маркуванні спірної партії товарів торговельної марки ВОSCH будь-які застереження (обмеження, заборони) на купівлю-продаж для цілей використання (експлуатації) поза межами Республіки Польща, зокрема, про те, що товари призначені лише для цієї країни і не можуть використовуватись (експлуатуватись) на території інших держав. 
Також заявником не надано будь-яких доказів на підтвердження своїх доводів про те, що спірний товар ввозиться в Україну з метою перепродажу.
Суд першої інстанції, задоволивши заяву про забезпечення позову, фактично унеможливив імпорт спірного товару та його вільний обіг на території України, що по змісту є тотожним задоволенню позовних вимог про заборону імпорту та продажу товару.
Відповідно до частини першої статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, де визнавалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Наведені положення Конституції України та Конвенції слід розуміти таким чином, що власник майна також не може бути протиправно обмежений у здійсненні прав на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Колегія суддів вважає, що при винесенні оскаржуваної ухвали вказані положення Першого протоколу до Конвенції щодо права на мирне володіння майном не були враховані судом першої інстанції. 
В оскаржуваній ухвалі місцевий господарський суд помилково вказав, що спірний товар має ознаки контрафактності, оскільки, ні в позовній заяві, ні в заяві про забезпечення позову позивач не покликається на те, що товар є контрафактним. 
З аналізу вищевикладеного помилковим є висновок суду першої інстанції щодо  обгрунтованості заяви ТзОВ «Роберт Бош» (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову шляхом заборони Галицькій митниці Дежмитслужби здійснювати митне оформлення товарів, що містять об`єкт інтелектуальної власності - знак для товарів і послуг «BOSCH», отримувачем яких є ТзОВ «Ленлайс» та вказаних у митних деклараціях: тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/038936 від 11.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/040590 від 17.06.2020, тип ІМ 40 ДЕ №: UА209170/2020/041786 від 22.06.2020, тип IМ 40 ДЕ №:UА209170/2020/042619 від 24.06.2020.
Суд не врахував, що вжиття таких заходів призводить до істотних негативних наслідків, а саме – порушення прав та охоронюваних законом інтересів відповідача на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Підсумовуючи вищевказане, суд апеляційної інстанції вважає, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції належить скасувати та відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Роберт Бош” (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову.

Судові витрати

З огляду на те, що суд задовільняє апеляційну скаргу, судові витрати пов`язані з розглядом заяви про забезпечення позову та з розглядом справи у суді апеляційної інстанції покладаються на позивача згідно вимог ст.129 ГПК України. 

Керуючись, ст. ст. 86, 136, 137, 140, 255, 269, 270, 271, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд – 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Ленлайс” б/н від 16.07.2020 року (вх. № 01-05/2017/20 від 17.07.2020 року) задоволити.
Ухвалу господарського суду Львівської області від 02.07.2020 року у справі №914/1570/20 скасувати. Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю “Роберт Бош” (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) про забезпечення позову у справі № 914/1570/20.
Судові витрати за розгляд заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги покласти на позивача.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Роберт Бош” (Robert Bosch Gesellschaft mit beschrдnkter Haftung) (вул. Роберт-Бош-Плац 1, 70839, м. Гьорлінген, ФРН (Robert-Bosch-Platz, 1, 70839 Gerlingen, Germany) реєстраційний номер юридичної особи в комерційному реєстрі Окружного суду м. Штутгарт: HRB14000 (представник Подоляк  Владислав Григорович (01021, м. Київ, вул. Шовковична, 12-Б (АБ “Подоляк і партнери”) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Ленлайс” (79052, м.  Львів, вул. Княгині Ольги, 5 “З”, код ЄДРПОУ 43149402) 2102,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
Справу повернути в господарський суд Львівської області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. 
Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені в § 1 глави 2 Розділу IV ГПК України.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий суддя                                                                                 О.В. Зварич 
Суддя                                                                                                    В.М. Гриців
        Суддя                                                                                                    Г.Г. Якімець