П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/3251/20	
Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, стягнення сум індексації грошового забезпечення,-

В С Т А Н О В И Л А:
У квітні 2020р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до в/ч НОМЕР_1 , в якому з урахуванням уточнень просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі індексації грошового забезпечення за період з 8.12.2016р. по 16.04.2018р. включно; 
- стягнути індексацію грошового забезпечення за період з 8.12.2016р. по 16.04.2018р. включно в сумі 60 493,41грн. з урахуванням відрахувань.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період проходження ним військової служби у в/ч НОМЕР_1 нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 8.12.2016р. по 16.04.2018р. не нараховувалася та не виплачувалася індексація грошового забезпечення. Позивач звертався із відповідною заявою до в/ч НОМЕР_1 , проте йому було відмовлено.
Позивач вважає дії в/ч щодо невиплати індексації грошового забезпечення протиправними та такими, що порушують його права, у зв`язку із чим звернувся в суд із відповідним позовом.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати в повному обсязі ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 8.12.2016р. по 16.04.2018р. включно.
Зобов`язано в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період 8.12.2016р. по 16.04.2018р. включно.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду в/ч НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та постановити нову постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) та є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, в тому числі і військових частин. Водночас, обов`язок проводити індексацію заробітної плати у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації покладається на всі державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації незалежно від форми власності. Тому суд вважав, що належним способом відновлення порушеного права є зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення.
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) за №259 від 8.12.2016р. старшого лейтенанта ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення, в тому числі грошове забезпечення при в/ч НОМЕР_1 .
Наказом командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16.04.2018р. за №78 капітан-лейтенанта ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Виплати та нарахування індексації грошового забезпечення здійснено не було (підстава – Наказ Командувача ВМС ЗС України від 31.03.2018р. №51).
Відповідачем визнано, що за період служби позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення.
12.11.2019р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до командира в/ч НОМЕР_1 про нарахування суми індексації грошового забезпечення. 
Проте, командир в/ч своїм листом від 21.12.2019р. №475/4/2902 повідомив позивача про відсутність підстав для задоволення зави. В/ч НОМЕР_1 діяла відповідно до чинного законодавства та роз`яснень Департаменту фінансів МОУ.
Перевіряючи правомірність дії військової частини щодо не нарахуванню та не виплаті позивачу індексації грошового забезпечення, з урахуванням підстав позову, а також висновків суду першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.
Приписами ст.43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначено ЗУ "Про індексацію грошових доходів населення" від 3.07.1991 № 1282-ХІІ (надалі - Закон №1282-ХІІ).
Положеннями ст.2 Закону №1282-ХІІ встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Відповідно до ст.4 Закону №1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Згідно ст.5 Закону №1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ за №1078 від 17.07.2003р..
Згідно з п.1-1 цього Порядку підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.
Відповідно до п.6 зазначеного Порядку виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність дії в/ч НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення у спірний період.
Апеляційний суд вважає безпідставними посилання військової частини в підтвердження правомірності своїх дій щодо невиплати позивачу індексації, на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України та Міністерства соціальної політики України, оскільки військові частини мають діяти відповідно до чинного Закону №1282-XII, вимоги якого є обов`язковим, а не керуватися роз`ясненням, які не є нормативними документами.
Так, у справі "Кечко проти України" (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Що стосується тверджень апелянта на помилковість висновків суду першої інстанції щодо визначення базового місяця, то судова колегія зазначає, що базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців по суті є місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів). Постановою КМУ від 7.11.2007р. №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", яка набрала чинності 1.01.2008р. та втратила чинність 1.03.2018р., встановлено підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені Додатком №1 до Постанови №1294. Підвищення тарифних ставок (окладів) після 1.01.2008р. і до 31.03.2018р., що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації,  не відбувалося.
Отже, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення є січень 2008р., в якому Постановою №1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.
За таких обставин, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 червня 2020р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                          О.В.Яковлєв