УХВАЛА
 
2 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 702/344/19
провадження № 51-5184 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 ,
в с т а н о в и л а:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд указаного судового рішення в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), колегія суддів дійшла висновку, що її положень, зокрема п. 4 ч. 2, не було додержано.
Згідно з цими положеннями у касаційній скарзі зазначається обґрунтування заявлених вимог із відображенням того, у чому полягає незаконність судового рішення. 
При цьому слід мати на увазі, що в силу статей 433, 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції є судом права, а не факту і, вирішуючи питання про наявність чи відсутність підстав для скасування оскарженого рішення, керується статтями 412 – 414 КПК.
Указане сторона обвинувачення залишила поза увагою. 
Так, як убачається зі змісту поданої скарги, у ній прокурор, заперечуючи законність рішення апеляційного суду, не погоджується з призначеним засудженому покаранням, яке вважає м`яким через застосування інституту умовного звільнення. Однак при цьому скаржник не наводить обґрунтування саме явної несправедливості заходу примусу, як це встановлено ст.  414 КПК, зважаючи й на положення статей 50, 65 Кримінального кодексу України (далі – КК). Водночас, стверджуючи про неправомірність умовного звільнення від покарання ОСОБА_4 , сторона обвинувачення не зазначає доводів, які би свідчили про наявність обставин, що унеможливлюють у силу закону застосування ст. 75 КК, а отже, і про неправильне застосування цієї норми матеріального права, з урахуванням також дискреційних повноважень суду. 
Крім того, у касаційній скарзі не викладено аргументів недодержання при здійсненні апеляційного провадження принципу домірності та недієвості визначеного порядку відбування покарання для досягнення мети заходу примусу, з огляду на рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004.
Таким чином, скаржником не зазначено правового обґрунтування необхідності скасування на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, оспорюваної ухвали і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції. 
Оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху й установити строк для усунення допущених недоліків, що не може перевищувати семи днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Враховуючи викладене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у суді апеляційної інстанції, на  ухвалу Черкаського апеляційного суду від 20 серпня 2020 року щодо ОСОБА_4 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3