П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

11 грудня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/8783/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого:          Градовського Ю.М.
суддів:          Крусяна А.В.,
          Яковлєва О.В.
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест України", про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження,-

В С Т А Н О В И Л А:
У травні 2020р. ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Т.Л., в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження за №59686392 від 2.08.2019р..
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що відповідачем відкрито виконавче провадження за №59686392 про примусове виконання виконавчого напису нотаріуса за №2076, виданого 13.07.2019р. про стягнення з позивачки на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" заборгованості в розмірі 25 426,92грн.. На думку позивачки, приватним виконавцем при відкритті виконавчого провадження було порушено приписи ст.24 ЗУ "Про виконавче провадження", оскільки боржник проживає за межами виконавчого округу міста Києва.
Посилаючись на вказані обставини просила суд позовні вимоги задовольнити. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020р. адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф (Певелків) Т.Л. про відкриття виконавчого провадження ВП № 59686392 від 2.08.2019р. щодо примусового виконання виконавчого напису № 2076, виданого 13.07.2019р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик В.В.
Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 840,8грн..
В апеляційній скарзі приватний виконавець посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти у справі нове рішення, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи адміністративний позов та скасовуючи постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, суд першої інстанції погодився з доводами позивача про невідповідність зазначеної постанови вимогам ст.24 ЗУ "Про виконавче провадження".
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду, що 13.07.2019р. приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В., вчинено виконавчий напис за №2076 про стягнення з ОСОБА_2 (після зміни прізвища – ОСОБА_1 ) на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" боргу в сумі 24 926,92грн..
25.07.2020р. ТОВ "Росвен Інвест Україна" звернулося із заявою до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника виконавче провадження з виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. за №2076 від 13.07.2020р. про стягнення із боржника, яким є позивач, заборгованості у розмірі 24 926,92грн.. 
Постановою від 2.08.2020р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження за №59686392, з виконання виконавчого напису №2076 від 13.07.2020р., вчиненого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком В.В. про стягнення з боржника заборгованості у розмірі 24 926,92грн..
Перевіряючи правомірність та законність оскаржуваної постанови приватного виконавця, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує її незаконність, судова колегія виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст.1 ЗУ "Про виконавче провадження" від 2.06.2016р. №1404-VІІІ (надалі - Закон №1404-VІІІ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положення п.3 ч.1 ст.3 Закону №1404-VІІІ передбачено, що примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Приписами ч.1,2 ст.5 Закону №1404-VІІІ визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". Приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №1404-VIIІ приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає ЗУ "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 2.06.2016р. №1403-VIII (надалі - Закон №1403-VIII).
Згідно зі ст.1 цього Закону примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (надалі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених ЗУ "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.23 Закону № 1403-VIII у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.
Частинами 1,2 ст.25 Закону №1403-VIII визначено, що виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя; приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Пунктом 1 Розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012р. №512/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2.04.2012р. за №489/20802 (надалі - Інструкція №512/5) визначено, що виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Згідно з п.4 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених ч.4 ст.4 Закону, про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.
Пунктом 10 ч.4 ст.4 Закону №1404-VIIІ передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу, зокрема, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Відповідно до п.5 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.
Згідно з п.10 Розділу ІІІ Інструкції №512/5 місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Аналізуючи вищевикладене, судова колегія зазначає, що приватний виконавець виконавчого округу міста Києва має право здійснювати дії, пов`язані з відкриттям виконавчого провадження, у територіальних межах м.Києва за умови, якщо місце проживання або місцезнаходження боржника зареєстроване у м.Києві або ж майно боржника знаходиться у м.Києві. В іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника.
Наполягаючи на правомірності відкриття виконавчого провадженн відповідач зазначила, що до заяви про примусове виконання рішення, у якій стягувач просив відкрити за місцем знаходження майна боржника, ТОВ "Росвен Іивест Україна" було додано довідку про відкритий рахунок, у якій зазначається, що у ОСОБА_2 відкритий рахунок № НОМЕР_1 в АТ "ОТП Банк" який розташований за адресою: м.Київ, вул.Жилянська, 43.
Суд першої інстанції вважав такі доводи безпідставними, оскільки наявність самого рахунку у банку, за відсутності на ньому коштів чи цінностей, не породжує цивільних прав та обов`язків, оскільки рахунок це - засіб, механізм, спосіб безготівкового здійснення розрахунків, отримання готівки чи інший спосіб розпорядження коштами, що на ньому знаходяться за волевиявленням власника цих коштів.
Судова колегія погоджується з такими висновками суду та відхиляє доводи апеляційної скарги приватного виконавця з наступних обставин.
Положеннями ч.3.1 ст.3 ЗУ "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" від 5.04.2001р. №2346-ІІІ (надалі – Закон №2346) передбачено, що кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно частин 6.1 та 6.2 ст.6 Закону №2346 банки мають право відкривати рахунки резидентам України (юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, фізичним особам), нерезидентам України (юридичним особам-інвесторам, представництвам юридичних осіб в Україні та фізичним особам). Особи, визначені в пункті 6.1 цієї статті, мають право відкривати рахунки в будь-яких банках України відповідно до власного вибору для забезпечення своєї господарської діяльності і власних потреб.
З аналізу положень ст.7 Закону №2346 вбачається, що банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки. Особливості режимів функціонування вкладних (депозитних), поточних рахунків, рахунків умовного зберігання (ескроу) та кореспондентських рахунків визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України та договорами, що укладаються клієнтами та обслуговуючими їх банками. Зарахування коштів на рахунок клієнта здійснюється як шляхом внесення їх у готівковій формі, так і шляхом переказу коштів у безготівковій формі з інших рахунків.
При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 10 вересня 2018р. у справі за №905/3542/15 дійшов висновку, що: «безготівкові кошти розглядаються у доктрині банківського права як такі, що можуть бути об`єктом права власності внаслідок юридичної фікції, яка передбачає також визнання того, що безготівкові кошти знаходяться на відповідному рахунку у банку. Відкинути цю юридичну фікцію, як того вимагає позивач, у цій справі означало б, що безготівкові кошти є недосяжним для звернення на них стягнення, оскільки слід було б визнати, що вони одночасно всюди і ніде не знаходяться, тобто не мають місцезнаходження, інформація про яке є необхідною при вчиненні виконавчих дій і зазначається під час арешту цього майна. Можливість ініціювати операції стосовно безготівкових коштів в іншому місці, окрім як у банку, у якому відкрито відповідний рахунок, не суперечить цій юридичній фікції, яка закріплена також у Законі України "Про виконавче провадження", у якому йдеться про "кошти, які перебувають на рахунках боржника у банках".
Так, грошові кошти, що знаходяться на рахунках боржника в банківських установах є майном, місце знаходження якого ототожнюється із місцезнаходженням банківської установи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 1 серпня 2019р. у справі за №910/13508/15.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів зазначає, що саме грошові кошти, які знаходяться на банківському рахунку є майном, водночас сам банківський рахунок не може вважатись майном, яке б давало підстави відповідачу відкривати виконавчі провадження.
Проте, у матеріалах виконавчого провадження, які були надані відповідачем до суду першої інстанції в якості доказової бази, відсутні документи, що підтверджують наявність коштів позивача на рахунку у АТ "ОТП Банк". Такі документи не були надані і до суду апеляційної інстанції.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті. 
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.311, 315, 316, 322 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павелків Тетяни Леонідівни – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 24 вересня 2020р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий:                                                                                Ю.М.Градовський

Судді:                                                                                          А.В.Крусян

                                                                                          О.В.Яковлєв