Ухвала
Іменем України
      
17 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-366/1989
провадження № 61-16224ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,
ВСТАНОВИВ:
У провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова знаходилася справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 23 листопада 1979 року.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 рокувідмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року у даній справі.
Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня ухвалення рішення; особа, яка її подала, була обізнана про розгляд справи; обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), відсутні.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права, та направити справу до апеляційного суду на новий розгляд.
 
ОСОБА_1 зазначає, що про наявність судового рішення про розірвання шлюбу їй стало відомо лише після смерті чоловіка. Фактично копію цього рішення вона отримала 05 жовтня 2018 року. Протягом двох років вона подавала запити і клопотання до Комінтернівського районного суду м. Харкова з метою з`ясування обставин, за яких 02 січня 1989 року було ухвалено рішення (у день, який був вихідним для всіх державних установ). Вважає, що суд апеляційної інстанції, відмовивши у відкритті апеляційного провадження, порушив її права та обмежив доступ до правосуддя.
Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов наступного висновку. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погодившись із рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року, ОСОБА_1 23 червня 2020 року звернулася до суду з апеляційною скаргою.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 червня 2020 року справу за вказаним позовом витребувано з Комінтернівського районного суду м. Харкова для розгляду апеляційної скарги.
02 липня 2020 року з Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло повідомлення про те, що цивільна справа №2-366/1989 (попередній номер справи             2-2196/88) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу знищена у зв`язку із закінченням строку зберігання. Оригінал судового рішення у суді відсутній, оскільки 13 травня 2020 року був вилучений слідчим слідчого відділу Слобідського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області Ігнатовим О. М. для проведення судової почеркознавчої експертизи, призначеної у кримінальному провадженні.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22 липня 2020 року наявні матеріали направлено до Комінтернівського районного суду м. Харкова для вирішення питання про відновлення втраченого судового провадження.
Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2020 року відновлено втрачене судове провадження у справі №2-366/1989 за вказаним позовом в частині судового рішення від 02 січня 1989 року, яким закінчено розгляд справи.
Згідно відомостей Московського районного у м. Харкові відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 08 листопада 2017 року вбачається, що 10 листопада 1998 року на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був складений актовий запис № 1307 про розірвання шлюбу. Свідоцтво про розірвання шлюбу отримано ОСОБА_2 10 листопада 1998 року. ОСОБА_1 таке свідоцтво не отримувала, розірвання шлюбу не оформлювала.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
При відновленні втраченого судового провадження у справі №2-366/1989 встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до суду із заявою про видачу копії рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до відомостей у журналі обліку видачі документів з архіву позивачеві копію рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року видано 05 жовтня 2018 року, про що свідчить її підпис. Також за її проханням була надана для ознайомлення підшивка, де знаходилося рішення та алфавітні покажчики за 1988 і 1989 роки. 30 травня 2019 року копію вказаного рішення отримав також представник ОСОБА_1 , - ОСОБА_3 , а 06 листопада 2019 року та 11 листопада 2019 року відповіді на свої запити отримав адвокат Дорохов А. П.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
За змістом частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути поновлений в разі його пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
У відповідності до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
Як встановлено судом апеляційної інстанції,  ОСОБА_1 є позивачем у даній справі, їй відомо було про наявність судового провадження з часу подання позовної заяви, а також з жовтня 2018 року вона достеменно знала про факт ухвалення 02 січня 1989 року судового рішення.
Разом з тим, апеляційна скарга ОСОБА_1 подана 23 червня 2020 року.
Враховуючи викладене та встановивши, що заявник була належним чином повідомлена про розгляд справи, копію оскаржуваного судового рішення отримала ще в жовтні 2018 року, а з апеляційною скаргою звернулася лише 23 червня 2020 року, тобто, зі спливом значного періоду часу з дня ухвалення рішення суду, при цьому наявність обставин пропуску строку внаслідок виникнення обставин непереборної сили не підтвердила, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.
Згідно з усталеною практикою, викладеною в рішеннях Європейського суду з прав людини, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (справа «Олександр Шевченко проти України» від 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року).
Поновлення процесуального строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії.
Доводи касаційної скарги фактично зводяться до незгоди заявника з рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 січня 1989 року, яке наразі не є предметом касаційного оскарження.
Оскільки апеляційна скарга подана після спливу більше ніж одного року з дня складення повного тексту судового рішення і виключень, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України, апеляційним судом не встановлено, наявні підстави для відмови у відкритті апеляційного провадження.
За правилами частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного суду від 07 жовтня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                         В. О. Кузнєцов
                                                                                                                   В. С. Жданова
                                                                                                                   В. М. Ігнатенко