П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  806/1604/16                     Головуючий у 1-й інстанції:  Панкеєва Вікторія Анатоліївна                                                             Суддя-доповідач:  Кузьмишин В.М. 

18 листопада 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Кузьмишина В.М. 
суддів:  Сушка О.О.  Сапальової Т.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області  на  рішення   Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Житомирської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
Описова частина
          
          Короткий зміст позовних вимог.
          
          В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Прокуратури Житомирської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, в якому просив: визнати протиправними дії прокуратури Житомирської області щодо не нарахування та виплати йому заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру"; зобов`язати прокуратуру Житомирської області нарахувати та виплатити заборговану заробітну плату у відповідності до ст. 81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути її на його користь за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 у розмірі 52390,40 грн.; зобов`язати прокуратуру Житомирської області вирахувати його середній заробіток згідно зі ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та стягнути його за весь час затримки по фактичного розрахунку; стягнути з прокуратури Житомирської області моральну шкоду, завдану йому незаконним діями прокуратури у розмірі невиплачених коштів - 52390,40 грн.
          
          Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції.

          Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
          Ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15 листопада 2016 року  апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року залишено без змін.
          Рішенням Житомирського окружного суду від 23 квітня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами задоволено. Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016  та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково.
          Визнано протиправними дії прокуратури Житомирської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язано прокуратуру Житомирської області нарахувати та виплатити останньому заборговану заробітну плату у відповідності до ст.81 Закону України "Про прокуратуру". 
          В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

          Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

          Не погодившись із судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій останній просить скасувати рішення та прийняти нове, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у зв`язку виключними обставинами відмовити.
          Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не повністю з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

          Відзив/заперечення на апеляційну скаргу.

          У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначив про необґрунтованість доводів апеляційної скарги та просив суд залишити без змін оскаржуване судове рішення.

          Рух справи у суді апеляційної інстанції.

          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 17 червня 2020 року відкрито апеляційне провадження у вищевказаній справі.
          Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 07 вересня 2020 року справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження.

          Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

          Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 25.09.2001 по 14.12.2015 працював в органах прокуратури Житомирської області.
          Наказом прокурора Житомирської області №503-к від 14.12.2015 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Овруцької міжрайонної прокуратури Житомирської області та з органів прокуратури у зв`язку із реорганізацією і скороченням кількості прокурорів органу прокуратури на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України та п.9 ч.1 ст.51 Закону України "Про прокуратуру".
          З розрахункового листа встановлено, що позивачу за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року заробітна плата нараховувалась відповідачем, виходячи з посадового окладу, передбаченого постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників прокуратури", зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 року № 763.
          Проте, на думку позивача, заробітна плата за вищевказаний період, повинна була нараховуватись прокуратурою, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".
          Вважаючи неправомірними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати заробітної плати за період з 01.07.2015 року по 14.12.2015 року включно відповідно до статті 81 Закону України "Про прокуратуру", позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.
          Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року, яка ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2016 залишена без змін, у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1  відмовлено в повному обсязі.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що відповідач правомірно нараховував та виплачував заробітну плату позивачу згідно з умовами оплати праці працівників органів прокуратури, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012, що відповідає статті 81 Закону України «Про прокуратуру» № 1697-VII, абзацу 2 пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік". Відтак, відсутня будь-яка заборгованість по заробітній платі відповідача перед позивачем за липень-грудень 2015 року.
           03 квітня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного із заявою про перегляд судового рішення від 13 жовтня 2016 року в адміністративній справі №806/1604/16 за виключними обставинами.
          Вказана заява мотивована тим, що рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/20 визнано неконституційним окремі положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Вказані норми були покладені в основу попередніх рішень судів за результатом розгляду даної справи №806/1604/16, а тому, на думку позивача, вказана обставина є підставою для перегляду постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі № 806/1604/16 за виключними обставинами відповідно до пункту 1 частини 5 статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Рішенням Житомирського окружного суду від 23 квітня 2020 року задоволено заяву ОСОБА_1 про перегляд судового рішення у справі № 806/1604/16 за виключними обставинами. Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016  та прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправними дії прокуратури Житомирської області щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період з 01.07.2015 по 14.12.2015 відповідно до ст.81 Закону України "Про прокуратуру" та зобов`язано прокуратуру Житомирської області нарахувати та виплатити останньому заборговану заробітну плату у відповідності до ст.81 Закону України "Про прокуратуру". В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Мотивувальна частина

          Позиція Сьомого апеляційного адміністративного суду

          Згідно з ч.1 ст.361 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
          Відповідно до п.1 ч.5 ст.361 КАС України підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
          Наведена стаття Кодексу адміністративного судочинства України встановлює вичерпний перелік підстав для перегляду судового рішення за виключними обставинами з тим, щоб відповідно до принципу юридичної визначеності забезпечити стабільність судових рішень, але водночас надати можливість виправити судові рішення, неправосудність яких зазвичай обумовлена обставинами, незалежними від суду.
          Так, 26 березня 2020 року Конституційний Суд України прийняв рішення у справі № 6-р/2020, яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Відповідно до ч. 2 ст.152 Конституції України передбачено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
          Окрім того, згідно з статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
          Зі змісту наведеної норми слідує, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
          У той же час, у рішенні від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
          Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020 положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
          Таким чином, дія положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втратила чинність 26.03.2020.
          Натомість спірні правовідносини між сторонами виникли щодо заборгованості по заробітній платі відповідача перед позивачем за липень-грудень 2015 року.
          За таких обставин, рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 у справі № 6-р/20 на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття вказаного Рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
          Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
          Аналогічний правовий висновок у подібних правовідносинах міститься у постановах Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019 у справі № 804/3790/17 та 23.12.2019 у справі № 814/1274/17.                                        
          Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що встановлення Конституційним Судом України неконституційності окремого положення закону, застосованого судом при вирішенні справи, надає особі лише право на перегляд такого судового рішення за виключними обставинами, а не є беззаперечною обставиною за наявності якої суд зобов`язаний ухвалити судове рішення на користь особи, яка звертається із заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
          Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, яка входить до складу палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав, в постанові від 17.12.2019 року у справі № 808/2492/18, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, зазначив, що наявність рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки під час розв`язання спору. На час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення рішення судом закон був чинним та підлягав застосуванню.
          Поряд з цим, в постанові від 25.07.2019 року у справі № 804/3790/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, що належить до палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян, відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами, висловив правову позицію про те, що рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки такі виникли до прийняття зазначеного рішення Конституційного Суду України, а останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
          Таким чином, підхід, сформований рішеннями Верховного Суду, не визнає права на перегляд за виключними обставинами судових рішень з підстав, передбачених п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, з тієї причин, що на момент ухвалення судових рішень норма закону, згодом визнана неконституційною, була чинною.
          У той же час, колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд в постанові від 07.11.2018 у справі № 809/702/16 зазначив, що прокурори міських, районних, міжрайонних і районних у містах прокуратур, які до 15.12.2015 здійснювали повноваження місцевих прокуратур, не мали статусу прокурорів місцевих прокуратур і, відповідно, на них не поширювали свою дію норми частини 3 статті 81 Закону № 1697-VII. Питання оплати праці таких прокурорів визначалися частиною 1 статті 49 Закону № 1789-ХII, а розміри їх посадових окладів були встановлені постановою Кабінету Міністрів України № 505 від 31.05.2012. Таким чином, у відповідача не було правових підстав здійснювати позивачу нарахування і виплату заробітної плати за період з 02.07.2015 по 14.12.2015 включно, виходячи з посадових окладів прокурорів місцевих прокуратур, передбачених статтею 81 Закону України "Про прокуратуру".
          Пунктом 1 частиною 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
          Отже, з огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, втратило чинність з 26 березня 2020 року, тобто з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення № 6-р/2020, що прямо встановлено самим рішенням, а отже, на час виникнення спірних правовідносин та на час ухвалення Житомирським окружним судом постанови від 13 жовтня 2016 року положення зазначеної норми були чинними та підлягали застосуванню відповідачем. Відтак, згадане вище рішення Конституційного Суду України на спірні правовідносини не може вплинути, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого.
          За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.

          Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

          Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі №806/1604/16 за виключними обставинами необхідно відмовити та залишити це рішення в силі.
          Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
          При цьому, пунктом 1 частиною 4 статті 368 КАС України визначено, що за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
          З огляду на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що мають значення для правильного вирішення справи, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами з вищевикладених мотивів.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу заступника прокурора Житомирської області задовольнити  повністю.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Житомирської області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Державної казначейської служби України в Житомирській області, про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення заробітної плати та моральної шкоди скасувати.
Прийняти нову постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі №806/1604/16 за виключними обставинами відмовити.
Постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2016 року у справі №806/1604/16 залишити в силі.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.