Номер провадження: 22-ц/813/5448/20 
Номер справи місцевого суду: 520/14750/19
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2020 року                                                                         м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлова С.О.,
за участю секретаря - Бикової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 731 109 600 гривень, посилаючись на те, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «МТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором. Відповідач з пропуском строку подав, а державний виконавець прийняв виконавчий лист, відкрив виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на рахунки за якими позивач отримує пенсію та соціальні виплати. 
ОСОБА_1 впевнений, що ВАТ «МТБ Банк» своїми діями, навмисно та свідомо завдав позивачу моральну шкоду, а тому він вимушений звернутись до суду з даним позовом.
Позивач просив суд стягнути з ПАТ «МТБ Банк» на користь позивача компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 731 109 600 (сімсот тридцять один мільйон сто дев`ять тисяч шістсот) гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги 

28 січня 2020 року ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року, відповідно до якої позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального та матеріального права. Без повного з`ясування всіх обставин по справі, без врахування конституційних прав та свобод з огляду на наступне.
Зазначає, що 14.07.2015 року державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатій Я.І. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 48185088 від 26.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Морськой транспортний банк» боргу у сумі 501047,98 грн, виконавчого провадження № 48185088 по виконанню виконавчого листа № 2-685/10 від 26.02.2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь «Морський транспортний банк» боргу у сумі 501047,98 грн.
Постанова про відкриття виконавчого провадження була ухвалена 14.07.2015 року на підставі виконавчого листа, виданого 26.02.2010 року та який повинен був бути пред`явлений до виконання 06.04.2013 року.
Апелянт зазначає, що документи були пред`явлені до виконання разом із заявою про відкриття виконавчого провадження 07.09.2016 року, тобто майже через три роки, після закінчення строку його кінцевого пред`явлення 06.04.2013 року.
З огляду на зазначене ОСОБА_1 вважає, що в порушення вимог чинного законодавства, державний виконавець не звернув уваги на те, що строк пред`явлення судового наказу до виконання закінчився у 2013 році, та прийняв до виконання документ із пропущеним строком. Також державним виконавцем не було взято до уваги, наявність Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси (справа № 2-Н3485/08, 2-С88/09) відповідно до якої заборгованість скасована та зазначена ухвала набрала законної сили у встановленому законом порядку.. ОСОБА_1 вважає такі дії державного виконавця незаконними та такими, що порушують його права, тому апелянтом подано відповідний позов до Одеського окружного адміністративного суду та на даний момент скарга знаходиться на розгляді суду.
ОСОБА_1 зазначає також що:
- відповідач безпідставно та незаконно заборонив апелянту право виїзду за кордон, що при оскарженні в апеляційному порядку було скасовано повністю;
- відповідачем були накладені арешти на банківські рахунки на які апелянт отримує мінімальну пенсію і мінімальну соціальну допомогу від держави, чим фактично в порушення українського та міжнародного законодавства замість вилучення 20% відповідач повністю позбавив ОСОБА_1 фінансового джерела доходу. Апелянт зазначає, що саме створенням цієї ситуації був змушений взяти в борг грошові кошти під високий процент, з чого вбачається повністю вина відповідача, який свідомо та навмисно завдав апелянту моральної шкоди, що підлягає компенсації з його боку.
Апелянт звертає увагу суду апеляційної інстанції на той факт, що завдана йому моральна шкода полягає у психічних тортурах та переживаннях, знущання з боку відповідача, приниження, нанесення непоправної шкоди людської, ділової та банківської репутації, незаконним обмеженням його прав та свобод, незручностями, та усвідомленим позбавлення його доступу до єдиного джерела доходу. Вказане унеможливлює його планове обстеження. ОСОБА_1 зазначає, що відповідач, користуючись своїм монопольним правом і владою, незаконно заволодів його коштами.
Апелянт вважає, що факти, аргументи та докази наведені у позові, повністю підтверджують і доводять передумови і факт виникнення моральної шкоди.
ОСОБА_1 , з посиланням на постанову Верховного Суду у справі № 6-1648ск16 від 20.04.2016 року вказує, що відповідно до загальних підстав відповідальності за завдану майнову шкоду існує презумпція завданої шкоди, згідно якої не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.
З огляду на викладене в апеляційній скарзі та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності у цивільному процесі, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмірів.
17 березня 2020 року до суду апеляційної інстанції від ПАТ «МТБ Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Відповідач не погоджується з доводами апелянта, вважає є необґрунтованими, а вимоги позивача відносно стягнення моральної шкоди такими, що не підтверджені жодними допустимими доказами.
ПАТ «МТБ Банк» зазначає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та зводяться до переоцінки доказів.
З огляду на зазначене у відзиві відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. А рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.01.2020 року залишити без змін.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 лютого 2020 року провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» про відшкодування моральної шкоди було відкрито.
Ухвалою від 24 лютого 2020 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду на 28 травня 2020 року на 09:30 год.
27 травня 2020 року ОСОБА_1 було подану клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з запровадження КМУ карантину в Україні та з триваючим відрядження його адвоката Першого Одеського місцевого центру вторинної безоплатної правової допомоги Міністерства юстиції України - Рибака А. до м. Києва.
27 травня 2020 року від представником ПАТ «МТБ Банк» засобами електронного зв`язку було надіслано заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, з посиланням на запровадження карантину постановою КМУ від 20 травня 2020 року №392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-Co-2, та етапів послаблення протиепідемологічних заходів».
Колегією суддів розгляд справи було відкладено на 29 жовтня 2020 року на 11:45 год.
Згідно з Указом Президента України від 13 березня 2020 року № 87/2020 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 березня 2020 року «Про невідкладні заходи щодо забезпечення національної безпеки в умовах спалаху гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з подальшими змінами, постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою попередження розповсюдження захворюваності на гостру респіраторну інфекцію, спричинену коронавірусом COVID-19: 1 з подальшими змінами, на усій території України з 12 березня установлено карантин.
Рада суддів України рекомендувала у період з 16 березня встановити особливий режим роботи судів України, а саме: роз`яснити громадянам можливість відкладення розгляду справ у зв`язку із карантинними заходами.
Пунктами 1,5 розпорядження Голови Одеського апеляційного суду від 20.10.2020 року «Про посилення карантинних обмежень та продовження особливого режиму роботи суду» передбачено, що тимчасово, на час установлення на території м. Одеси рівня епідемічної небезпеки: "помаранчевий" або "червоний", зупинити розгляд справ у відкритих судових засіданнях за участю учасників судових процесів та припинити їх допуск до залів судових засідань.
На виконання зазначеного розпорядження, сторони до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись.
Від ОСОБА_1 29 жовтня 2020 року до суду надійшла заява відкладення справи, в якій апелянт зазначив, що бажає надати суду пояснення та міркування з щодо подій в даній справі.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Вказана цивільна справа тривалий час перебуває в провадженні апеляційного суду, учасникам справи була надана можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї позиції по справі, вони реалізували свої процесуальні права ще до введення державою карантину.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, тривалий розгляд справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, а також те, що учасники справи реалізували своє процесуальне право щодо участі у судовому засіданні під час розгляду справи та висловили свою процесуальну позицію, тобто створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за відсутності її учасників.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 26.02.2010 року з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ВАТ «МТБ Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 499097,98 гривень.
На виконання вказаного заочного рішення суду Суворовським районним судом м. Одеси 06 травня 2010 року було видано виконавчий лист №2-685/10, на даний час рішення не виконано.
Постановою Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області від 05.03.2019 року виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №2-685/10, передане з Другого Київського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області на виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області.
05.03.2019 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Щегловою Є.В., прийнято виконавче провадження №48185088 з примусового виконання виконавчого листа №2-685/10.

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За правилами, передбаченими п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої 
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції усім зазначеним вимогам відповідає.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що:
-ефективним засобом захисту порушеного діями або рішеннями органів виконавчої служби (посадовими особами виконавчої служби) права сторони виконавчого провадження є подання до суду, який виніс рішення, скарги на відповідні дії або рішення, що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 05.12.2018 року у справі №279/2369/17, яка у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК України, повинна враховуватись при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин;
- виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2010 року не є неправомірними діями ПАТ «МТБ Банк», оскільки ПАТ «МТБ Банк» відповідного до чинного законодавства саме звернувся до суду за захистом свої порушених прав, отримав судове рішення, яке набрало законної сили та підлягає виконанню;
- крім того, рішення суду виконується в примусовому порядку державним виконавцем, а не відповідачем, та на момент розгляду справи в провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮУ про відшкодування моральної шкоди.
-відсутність доведеності вини осіб, протиправності дій чи бездіяльності відповідача, спричинення позивачу моральної шкоди, а також наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам, заснований на законодавстві та є вірним.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що:
- 06.05.2010 року Суворовським районним судом м. Одеси виданий виконавчий лист № 2-685/10 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Відкритого акціонерного товариства «Морський транспортний банк» суму боргу за договором кредиту в загальному розмірі 499 097,98 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 250 грн., судовий збір в розмірі 1 700 грн., всього - 501 047,98 грн.( а/с 14);
-постановою від 14.07.2015 року, винесеною державним виконавцем Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Ордатієм Я.І по виконавчому листу № 2-685/10 було відкрито виконавче провадження № 48185088 ( а/с 15);
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що доводи апелянта викладені в апеляційній скарзі зводяться до незгоди позивача з діями державного виконавця стосовно виконання виконавчого листа № 2-685/10 виданого Суворовським районним судом м. Одеси, за яким стягувачем є ПАТ «МТБ Банк» а боржником - ОСОБА_1 . При цьому апелянт вважає, що зазначені дії є підставою для стягнення з відповідача - ПАТ «МТБ Банк» на його користь моральної шкоди. Дані доводи апелянта судом апеляційної інстанції не приймаються з огляду на наступне.
Порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинених під час виконання судового рішення, ухваленого у цивільній справі, до 15 грудня 2017 року був визначений у розділі VII ЦПК України, а з 15 грудня 2017 року порядок реалізації судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених у цивільних справах, визначений у статтях 447-453 розділу УІІЦПК України.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (стаття 383 цього кодексу у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; стаття 447 того ж кодексу у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року). Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року; до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції - частина перша статті 448 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року);.
Отже, за правилами цивільного судочинства розглядаються скарги виключно на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, вчинені під час виконання судових рішень, ухвалених у цивільних справах.
Встановивши, що виконавче провадження відкрите за виконавчим листами виданими судами за наслідками ухвалення рішень про стягнення, ухвалених у цивільних справах і ОСОБА_1 у всіх зазначених виконавчих провадженнях є боржником, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що належним способом захисту прав боржника з приводу незаконності рішень, дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця є подання скарги до суду, який видав виконавчий документ в порядку ст. 447 ЦПК України (на час звернення ОСОБА_1 до суду) в межах цивільного судочинства.
Судова колегія звертає увагу, що з приводу виконання судових рішень у цивільних справах, у разі порушення прав з боку державного виконавця Стоянцева В.В., який в даних виконавчих провадженнях є боржником, останній має право на оскарження до суду який видав виконавчий документ рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця в порядку ст. 447 ЦПК України.
При цьому саме такий спосіб захисту передбачений процесуальним законодавством, оскільки фактично між боржником та державним виконавцем в порядку цивільного судочинства з приводу незгоди боржника з діями, рішеннями або бездіяльністю державного виконавця спору в розумінні ЦПК України не виникає.
В даному випадку, на думку суду, ефективним засобом захисту порушеного діями або рішеннями органів виконавчої служби (посадовими особами виконавчої служби) права сторони виконавчого провадження діями або рішеннями органів виконавчої служби є подання до суду , який виніс рішення, скарги на відповідні дії або рішення.
Дана правова позиція узгоджується із позицією Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року у справі №279/2369/17 , яка у відповідності до вимог ст. 264 ЦПК, повинна враховуватись при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Встановивши порушення прав боржника у виконавчому провадженні за наслідками розгляду судом та ухвалення в порядку судового контролю рішення про незаконність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця, боржник має право на стягнення моральної шкоди.
У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Судовий контроль за виконанням судових рішень врегульовано розділом VII ЦПК .
Цивільним кодексом України ( далі ЦК ) визначені підстави відшкодування моральної шкоди.
Так, ч.2,3 ЦК проголошено: 1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 2. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Статтею 1167 ЦК врегульовано наступне: Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 2. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Підставою спричинення моральної шкоди позивач вказує неправомірні дії посадових осіб виконавчої служби, тобто наявність моральної шкоди в даному випадку є похідним від наявного порушення прав з боку посадових особі виконавчої служби.
В даному випадку судом не розглядається правомірність винесених постанов про відкриття виконавчого провадження, так як дані питання повинні бути розглянуті під час розгляду відповідних скарг, а тому у справі не встановлені складові наявності моральної шкоди наявності неправомірних дій або рішень і причинний зв`язок між діями ( рішеннями) та моральною шкодою.
Крім того при обґрунтуванні свої вимог щодо моральної шкоди позивача посилається на Закон України «Про захист прав споживачів» , норми якої не розповсюджуються на правовідносини між стороною виконавчого провадження і посадовими особами виконавчої служби. Відповідно до положень 4,22 відповідного Закону споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки у разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках передбачених законом.
При цьому з урахуванням встановлених обставин та набутих висновків, суд роз`яснює ОСОБА_1 , що при встановленні рішеннями суду, які можуть мати преюдиціальний характер, при розгляді відповідних скарг певних обставин позивач має право повторного звернення до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди.
Доводи апеляційної скарги висновок районного суду не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком райсуду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
Суд апеляційної інстанції відхиляє посилання ОСОБА_1 на порушення судом норм процесуального права, оскільки справу розглянуто у судому засіданні в присутності апелянта та з дотриманням норм процесуального закону.
Одночасно суд апеляційної інстанції вважає за необхідне роз`яснити апелянту, що при встановленні рішеннями суду, які можуть мати преюдиціальний характер, при розгляді відповідних скарг певних обставин позивач має право на повторне звернення до суду із вимогами про стягнення моральної шкоди до належного відповідача.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, наданим сторонами, а в рішенні навів переконливі доводи на обґрунтування своїх висновків. Нових доводів апелянтом до суду апеляційної інстанції не надано. Рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може гуртуватися на припущеннях.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 367, 375, 381, 383 ЦПК України, колегія суддів, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 14 січня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05.11.2020 року.

Головуючий:                                                                                О. В. Князюк
Судді:                                                                         О.С. Погорєлова
               О. М. Таварткіладзе