ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/3133/20                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: В.П. Тимошенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  07 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
  Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                                         Чаку Є.В., 
          суддів:                                                                              Федотова І.В., Коротких А.Ю.
          за участю секретаря                                                          Муханькової Т.В.                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року про відмову у відкритті провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Семко Яни Андріївни про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

                                           В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Семко Яни Андріївни про визнання неправомірними дії відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 7123789000:02:001:1151; визнання неправомірними дії відповідача щодо державної реєстрації земельної ділянки у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 7123789000:02:001:1153; скасування державної кадастрової реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7123789000:02:001:1151; скасування державної кадастрової реєстрації земельної ділянки за кадастровим номером 7123789000:02:001:1153; зобов`язання відповідача внести відповідний запис до Поземельної книги про припинення державної кадастрової реєстрації за кадастровим номером скасувати державну кадастрову реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 7123789000:02:001:1151; зобов`язання відповідача внести відповідний запис до Поземельної книги про припинення державної кадастрової реєстрації за кадастровим номером скасувати державну кадастрову реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером 7123789000:02:001:1151.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у відкритті провадження було відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанйції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
          Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, приписами статей 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (частина друга статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду (частина перша статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд звертає увагу, що зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України (статті 382, 383 Кодексу адміністративного судочинства України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. 
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за Кодексом адміністративного судочинства України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі №806/2143/15.
          Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі №823/175/17 було скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду від 23.03.2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2017 року, прийнято нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області Пономаренко Ірини Олександрівни, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Смілянська районна державна адміністрація, про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення №РВ-7100229912017 від 27.01.2017 року Державного кадастрового реєстратора управління Держгеокадастру у Смілянському районі - Пономаренко Ірини Олександрівни про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру. Зобов`язано Державного кадастрового реєстратора міськрайонного управління у Смілянському районі та м. Сміла Головного управління Держгеокадастру у Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про державну реєстрацію земельної ділянки площею 18,7335 га, згідно технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Ташлицької сільської ради.
У адміністративному позові, поданому до суду першої інстанції 11.08.2020 року, ОСОБА_1 зазначив, що на виконання постанови Верховного Суду від 26 березня 2020 року державний реєстратор  прийняла рішення №1 від 07.04.2020 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру. Підставою для відмови зазначено наступне: 1) із заявою звернулася особа, яка не може бути заявником; 2) розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини, а саме перетин із земельними ділянками з кадастровими номерами №7123789000:02:001:1151 та 7123789000:02:001:1153.
          На думку позивача державний кадастровий реєстратор повинна була відмовити у здійсненні державної кадастрової реєстрації земельних ділянок №7123789000:02:001:1151 та 7123789000:02:001:1153, а не вчиняти протиправних дій щодо присвоєння двом земельним ділянкам кадастрових номерів. Позивач зазначив, що така протиправність внесених відомостей до Державного земельного кадастру щодо цих ділянок створюють йому перешкоди в здійсненні державної кадастрової реєстрації його земельної ділянки.
Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про відмову у відкритті позовного провадження, дійшов висновку, що підставою для звернення позивача до суду є незгода останнього з діями відповідача, вчиненими на виконання постанови Верховного Суду від 26.03.2020 року у справі №823/175/17.
Проте, колегія суддів вважає вказаний висновком суду першої інстанції помилковим, оскільки позивачем не оскаржуються дії державного реєстратора вчинені ним на  виконання постанови Верховного Суду від 26 березня 2020 року, а саме прийняття рішення №1 від 07.04.2020 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру.
В даному випадку позивач просив визнати протиправними дії державного реєстратора та скасувати державну реєстрацію земельних ділянок №7123789000:02:001:1151 та 7123789000:02:001:1153, за наслідками якої на переконання позивача було порушено його право на державну реєстрацію його земельної ділянки.  
Колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги не були предметом розгляду справи  №823/175/17 та не заявлялись раніше позивачем, а тому підлягають розгляду в порядку окремого позовного провадження.
          Згідно із ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини акцентує увагу на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 р.).
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Також, у Рішенні у справі Белле проти Франції від 4 грудня 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Виходячи з норм Конституції України, а також з норм міжнародного права, колегія суддів дійшла висновку, що відмову у відкритті адміністративного позову унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.
Згідно ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права які призвели до неправильного вирішення питання, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 312, 320, 322 КАС України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
          Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо відкриття провадження.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
          
          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку

          Судді:                                                                                          І.В. Федотов

                                                                                                            А.Ю. Коротких