Постанова                                          
Іменем України
07 жовтня 2020 року
м. Київ
справа № 348/2304/19-ц
провадження № 61-6161св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області, у складі судді Міськевич О. Я., від 13 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Девляшевського В. А., 
Бойчука І. В., Фединяка В. Д., від 03 березня 2020 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовна заява мотивована тим, що 16 лютого 2011 року відповідно до тарифів, Умов та Правил надання банківських послуг  ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту, зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості. 
При цьому, відповідач своїм підписом підтвердила згоду на те, що підписана відповідачем заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між сторонами договір про надання банківських послуг.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 31 серпня 2019 року утворилась заборгованість у розмірі 267 433, 19 грн, з якої: 6 548, 30 грн заборгованість за кредитом, 259 740, 68 грн заборгованість за процентами та 1 234, 21 грн пеня та комісія.
Посилаючись на право кредитодавця на свій розсуд вимагати від боржника повернення будь-якої частини суми заборгованості за кредитом, 
АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 122 428, 49 грн, з якої 6 458, 30 грн - заборгованість за кредитом та 115 970, 19 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 16 лютого 2011 року 
по 28 вересня 2018 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 
від 13 грудня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 6 458, 30 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 16 лютого 2011 року та 101, 43 грн сплаченого судового збору.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані  ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та відповідач зобов`язана повернути фактично отриману суму кредитних коштів, які перебували на виданій їй банком картці у вигляді встановленого кредитного ліміту.
Відмовляючи в задоволенні вимог банку в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом судом враховано відсутність в матеріалах справи доказів, що саме долучені позивачем до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг є невід`ємною частиною кредитного договору, укладеного між сторонами. 
Також суд вважав, що у підписаній 16 лютого 2011 року відповідачем анкеті-заяві розмір процентів за користування кредитними коштами не встановлено, а у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» відсутні відомості про строк повернення кредитних коштів та відповідальність за його порушення.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 
2020 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської областівід 13 грудня 2019 року залишено без змін.
Приймаючи постанову від 03 березня 2020 року, колегія суддів виходила з того, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та таким, що узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131св19). 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
30 березня 2020 року засобами поштового зв`язку представник 
АТ КБ «Приватбанк» Крилова О. Л. подала касаційну скаргу на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області                                      від 13 грудня 2019 року, та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у цивільній справі № 348/2304/19, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати щодо відмови у стягненні процентів за користування кредитом та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у вказаній частині. В іншій частині судові рішення залишити без змін.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі № 348/2304/19 та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
У травні 2020 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій. Заявник вважає, що судами попередніх інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень не враховані висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, 
від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17. Стверджує, що суди проігнорували доводи позивача, про те, що розмір процентів за користування кредитом та відповідальність за порушення умов договору погоджені позичальником, який особисто підписав Довідку про умови кредитування.
Учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 16 лютого 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання банківських послуг, шляхом підписання останньою анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду», за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 
6 458, 30 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
В довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», визначена зокрема базова процентна ставка на місяць.
За розрахунком банку станом на 31 серпня 2019 року відповідач має заборгованість в сумі 267 433, 19 грн, з яких: 6 548, 30 грн заборгованість за кредитом, 259 740, 68 грн заборгованість по процентам та 1 234, 21 грн пеня та комісія. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадках, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не в повній мірі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та 
вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку 
АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 16 лютого 2011 року розмір процентів за користування кредитом не зазначено.
Банк, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, просив у тому числі, крім тіла кредиту (суми, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами за період з 16 лютого 2011 року по 31 серпня 2019 року.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в 
ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірі і порядку нарахування.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (16 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (листопад 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із  ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі 
№ 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Разом з тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім  витягу з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, також послався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16 лютого 
2011 року, яка підписана  ОСОБА_1 та визначає, зокрема, розмір процентів за користування кредитом.
Заперечень щодо особистого підписання вказаної довідки відповідачем не надано.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на зазначене уваги не звернув, та не врахував, що в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16 лютого 2011 року підписаній ОСОБА_1 зазначено розмір базової процентної ставки за користування кредитом 2, 5 % в місяць, що нараховується на залишок заборгованості.
За таких обставин висновки судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів не узгоджуються із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 750/6058/17-ц, від 23 грудня 2019 року у справі № 572/1169/17, 
від 12 грудня 2020 року у справі № 382/327/18-ц та від 26 лютого 2020 року у справі № 355/1091/17,на які заявник посилався у апеляційній скарзі, як на підставу оскарження рішення суду першої інстанції, та висновкам викладеним у постанові Верховного Суду від 27 серпня 2020 року у справі 
№ 283/2865/19.
Враховуючи те, що Довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 16 лютого 
2011 року, яка підписана ОСОБА_1 , сторонами погоджено розмір процентів за користування кредитом (2,5% на місяць), то вони підлягають стягненню із відповідача на користь банку.
Визначаючи розмір процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню, касаційний суд погоджується, що станом на 31 грудня 2014 року проценти за користування кредитом становили 697, 68 грн.
Заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01 січня 2015 року по 31 серпня 2019 року становить 4 149, 61 грн, із розрахунку:
6 458, 30 грн х 1 703 днів / 360 днів х 30 % - 350 грн - 500 грн - 1 048 грн -
1 000 грн - 17, 79 грн - 2 100 грн, де 6 458, 30 грн - заборгованість по кредиту; 1 703 дні - кількість днів у періоді за який підлягають сплаті проценти; 360 днів - кількість днів у році, що використовуються для розрахунку процентів, які підлягають сплаті, 30 % річних - базова процентна ставка за користування кредитом; 350 грн, 500 грн, 1 048 грн, 1 000 грн, 17, 79 грн та 2 100 грн - розмір коштів, сплачених в рахунок погашення заборгованості по кредиту.
Загальний розмір процентів, які підлягають стягненню з  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором від 16 лютого 
2011 року становить 4 847, 29 грн (із розрахунку 4 149, 61 грн + 697, 68 грн).
За змістом статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів, неправильно застосовано норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду в цій частині та в частині розподілу судових витрат з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Щодо розподілу судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду з позовом сплачено 1 921 грн судового збору, а за подання апеляційної та касаційної скарги 2 881, 50 грн та 3 842 грн відповідно.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентовано статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).
Враховуючи часткове задоволення вимог касаційної скарги 
АТ КБ «ПриватБанк», понесені позивачем витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з  ОСОБА_1 в загальному розмірі 779, 73 грн (пропорційно до задоволеної частини позовних вимог), з якого 176, 73 грн в рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору за подачу позову, 265, 10 грн - за подачу апеляційної скарги та 337, 90 грн - за подачу касаційної скарги.
Керуючись статтями 141, 400, 409, 410, 412, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області 
від 13 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині стягнення з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»процентів за користування кредитом і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» проценти за користування кредитними коштами згідно кредитного договору від 16 лютого 2011 року за період 
із 16 лютого 2011 року по 31 серпня 2019 року у розмірі 4 847 (чотири тисячі вісімсот сорок сім) грн 29 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подачу позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг в загальному розмірі 779 (сімсот сімдесят дев`ять) грн 73 коп.
В іншій частині рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2019 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:  	Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович