Ухвала
Іменем України
 
12 жовтня 2020 року
м. Київ       
справа № 753/21285/19
провадження № 51-6020 ск 19
 
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого         ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року про відмову у відкритті провадження,
встановив:
Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 13 листопада 2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_4 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження№ 12018100020000368.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вказану ухвалу слідчого судді – без змін.
08 липня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з заявою про перегляд ухвали Київського апеляційного суду від 23 червня 2020 року за виключними обставинами.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали апеляційного суду за виключними обставинами.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою апеляційного суду, ОСОБА_4 звернувся з касаційною скаргою, в якій порушує вимогу про скасування ухвали від 10 липня 2020 року і призначення нового розгляду у суді апеляційної інстанції. В обґрунтування зазначає, що ухвала Київського апеляційного суду від 
23 червня 2020 року є судовим рішенням, яке може бути предметом перегляду за виключними обставинами. Вказує, що суд необґрунтовано послався на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України, як на підставу для відмови у відкритті провадження за його заявою про перегляд судового рішення за виключними обставинами. При цьому, зазначає, що КПК України взагалі не містить норми, яка передбачає порядок відмови у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. За таких обставин, ОСОБА_4 вважає, що судом безпідставно відмовлено у відкритті провадження за виключними обставинами.
Суд, перевіривши касаційну скаргу, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України).
Частиною 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Порушене  ОСОБА_4 у касаційній скарзі питання стосується розгляду його заяви про перегляд ухвали апеляційного суду, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, за виключними обставинами, поданої в порядку глави 34 КПК України.
Провадження за нововиявленими або виключними обставинами регламентовано одними і тими самими нормами Кримінального процесуального кодексу України. Ключова відмінність цих процесуальних інститутів полягає у підставах для перегляду судових рішень за нововиявленими (ч. 2 ст. 459 КПК України) та виключними обставинами (ч. 3 ст. 459 КПК України), та особливостями підтвердження наявності цих підстав.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Правовий висновок, щодо застосування приписів ч. 1 ст. 459 КПК України зроблено у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 522/14170/17 (провадження № 51-1836кмо19).
Згідно зазначеного висновку, положення ч. 1 ст. 459 КПК слід розуміти як такі, що передбачають можливість перегляду за нововиявленими обставинами судових рішень, що набрали законної сили та якими завершено розгляд кримінального провадження по суті в суді відповідної інстанції. 
Перегляд за нововиявленими обставинами ухвал слідчого судді, а також рішень суду апеляційної інстанції щодо таких ухвал, кримінальним процесуальним законодавством не передбачений.
Оскільки, положення ч. 1 ст. 459 КПК України є загальними для інститутів перегляду судових рішень за нововиявленими та виключними обставинами, тому посилання на вказаний правовий висновок щодо застосування норм глави 34 КПК України, зроблений у кримінальному провадженні щодо перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, може бути застосовано до провадження за виключними обставинами.
Як слідує зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд відмовив у відкритті провадження з переглядуза виключними обставинами ухвали апеляційного суду, постановленої за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді, оскільки дійшов висновку, що вказане судове рішення не може бути предметом перегляду за виключними обставинами, в порядку глави 34 КПК України.
Верховний Суд погоджується із наведеною позицією, а тому вважає доводи касаційної скарги в цій частині неспроможними.
Щодо посилання ОСОБА_4 на відсутність у КПК норми, яка передбачає порядок відмови у відкритті провадження за заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, колегія суддів дійшла наступного.
За приписами ч. 2 ст. 464 КПК України, не пізніше наступного дня після надходження заяви до суду суддя перевіряє її відповідність вимогам статті 462 цього Кодексу і вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Згідно правового висновку зробленого у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі 
№ 522/14170/17 (провадження № 51-1836кмо19), положення ч. 2 ст. 464 КПК про те, що «суддя … вирішує питання про відкриття кримінального провадження за нововиявленими або виключними обставинами», слід розуміти як такі, що надають судді повноваження перевірити наявність підстав для відкриття провадження за нововиявленими обставинами та ухвалити рішення про відкриття такого провадження або відмову у його відкритті.
Отже, суддя апеляційного на підставі положень ч. 2 ст. 464 КПК України наділений повноваженнями ухвалити рішення про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами.
Таким чином, ухвала Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року є законною та обґрунтованою. При цьому помилкове посилання апеляційного суду на ч. 4 ст. 399 КПК України, замість ч. 2 ст. 464 КПК України, само по собі не впливає на правильність ухваленого судом рішення і не є істотним порушенням вимог КПК України.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї документів не вбачається підстав для її задоволення, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд  
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 10 липня 2020 року про відмову у відкритті провадження.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                              ОСОБА_3